"Miró, per amor a l'art".
Vull saber d'on ha sortit aquesta merda.
Sospitem que la Sra. Carmen Garcia va utilitzar el terminal
i la contrasenya de la seva secretària.
- Saben alguna cosa. Ho noto. - Carmen, escolta, escolta'm...
Això no és una discoteca que quan et canses de ballar surts de la pista.
Crec que els agradarà saber qui és el misteriós amic de la Sra. Garcia.
La meva dona i jo n'hem estat parlant i...
hem decidit canviar- la de professor.
És molt jove. Sembla una nena.
Al meu pare també li encantava. En algunes coses vostè me'l recorda.
No, no... És que ara no podeu abandonar, Fidel. Ara no podeu.
Martí, et conec molt bé per saber que mai permetràs...
que un tema personal pugui fer mal al partit.
Sí. Ha estat una bona idea filtrar- ho a la premsa.
Estic embarassada!
Busca un forat ben fondo i amaga't.
Ni et passi pel cap d'anar a la policia
perquè si ho fas, mataré la teva germana.
Hola?
www.subtitulamos.tv
- Hola, Joan. - Hola, Martí. Què tal? Endavant.
Si m'haguessis avisat, t'hauria recollit a l'aeroport.
Vols un cafè?
Només he passat a saludar, deus estar cansat.
Bé, la veritat és que vull dormir un parell d'hores.
Aquesta tarda he de passar per l'hospital.
Quan operes?Si tot va bé, demà passat.
Després podríem fer públic el teu compromís
amb el futur Hospital Infantil Porta- Miró.
Em sembla que t'estàs precipitant.
Escolta, em vas dir...
Sí, vaig dir que em faria il·lusió, no que acceptaria.
No fotem. El projecte està avançat.
Hi ha molts interessos en joc. Potser va sent hora que et mullis.
El projecte és magnífic,
però les notícies que han aparegut sobre tu...
Què vols? Què vols? S'acosten les eleccions.
Bé, potser sí,
però no vull que em relacionin amb una gestió poc transparent.
No pateixis. El tema està controlat. No apareixeran més notícies.
Disculpa.
Què?
No ha aparegut.
- Com que no? - Es deu haver ensumat alguna cosa.
- Però, on és? - No ho sé.
Doncs busca- la.
Jo no busco gent. Jo la faig desaparèixer.
Et vaig encarregar una feina i no l'has fet.
Ho sento.
Tant me fa si ho sents. Me'n deus una.
Problemes?
No et vull escalfar el cap.
Descansa, descansa... Ja tindrem temps de parlar.
Conec el camí.
No penses dir- me res?
Sisplau, Pol.
Hòstia, Carmen, que han estat així de...
Que podries estar morta, "joder"!
Perdona.
No t'ha passat res, i això és l'important.
Allò que li has dit a aquell home... Allò que estaves embarassada...
M'ho he inventat.
- Què fas? - Anem a comissaria.
No, no. Si vaig a la policia, maten ma germana.
I què faràs? Viure amagada? Quant de temps, si es pot saber?
Puc fer servir els diners que et vaig demanar que em guardessis.
Això que dius no té ni cap ni peus.
- Puc anar a Berlín, tinc una amig... - Prou, hòstia! Prou!!!
Carmen, s'ha acabat.
Si no vols anar a comissaria, trucaré a la Sònia i que vingui.
Ells t'han ficat en aquest merder, i ells te n'han de treure.
No sé com, però ho sap,
"i ara pot passar qualsevol cosa."
- Creus que ha anat a la policia? - No ho sé. És probable.
La Galán està mirant de trobar-la. I ja hem pres precaucions.
Pensava que marxàvem demà.
La Carmen Garcia.
- L'advocada? - Sí, l'advocada.
Què ha passat?
Ha estat passant informació a la policia.
- Com ho saps? - A tu què et sembla?
Però, heu parlat amb ella?
Ja ens agradaria. Ahir no es va presentar a una reunió.
Avui no ha anat a treballar. I no dóna senyals de vida.
- Tens idea d'on pot ser? - Jo?
Per què n'hauria de tenir?
No triguis. Vull agafar el primer vol a Barcelona.
El podries descriure?
- No ho sé. - Era alt, prim, jove...?
- Vell? - No, no era vell.
Era... era jove, sí, d'uns... 30 anys,
alt i prim, i... i amb ulleres.
A comissaria t'ensenyarem unes fotografies...
- No. No vull anar a comissaria. - Carmen, només et volien acollonir.
Si t'haguessin volgut matar ho haurien fet. Vine a comissaria...
No. He dit que no.
Un moment. Sònia...
Què fotem?
Ara mateix està molt nerviosa.
Li donem dos dies i quan vingui la Comas que la cridi a declarar.
- I quan torna? - Demà o demà passat.
Ha anat amb el seu fill a un parc d'atraccions.
- I, mentrestant? - Mentrestant que es quedi aquí.
Que no surti d'aquesta casa ni truqui a ningú durant uns dies.
- Si només volien acollonir- la... - Ja, però li posem protecció.
D'acord... I amb el Miró, què fotem?
De què el vols acusar?
No tenim res.
I aquí... aquí surten tots els diaris?
Tots. Des del primer número.
I les coses com es troben? Com es busquen les notícies?
Fàcil. Has de posar entre tal data i tal data.
Doncs a veure... gener del 86,
desembre del 93.
Okay. I ara les paraules clau.
Per exemple: poses... "Messi". I et surt tot el que hi ha de Messi.
O "Cristiano Ronaldo", i surt tot de...
Ah, ja t'he entès, ja t'he entès...
Té, vés a jugar unes partides.
- Vale, jefe. - A veure...
Promosport 2000.
I Martí Miró.
No els puc enganyar. La intervenció és complicada i els riscos són alts.
Ho sabem,
i li volem agrair que hagi vingut expressament dels Estats Units.
Si ho han d'agrair a algú, és a la clínica i a la Fundació Porta- Miró,
que són els que han fet possible aquesta intervenció.
Ara el més important és salvar la Carlota.
I no podria estar en millors mans.
Disculpin. Els fa res?
És per l'arxiu de la Fundació.
Martí Miró, Òscar Vila.
"Óscar Vila i Garcia rep el xec de Martí Miró
de la Fundació Promosport."
Ha, ha. Ja et tinc!
Aparentment, no s'ha endut res. També hem trobat el seu passaport.
I la seva targeta de crèdit està inactiva des d'ahir.
No pot haver desaparegut així com així, hòstia!
Gràcies, Galán. Informeu- nos si hi ha cap novetat.
No sé què fer, Joana.
Calma't. Fes vida normal. Despatxa els assumptes pendents.
Li tenim punxat el telèfon.
Tard o d'hora donarà senyals de vida.
El senyor Querol ha trucat dues vegades.
I també el senyor Dausà. Ah, i el senyor Fidel Martín.
Fidel Martín?
Per una cosa de la Fundació Promosport 2000.
I també ha esmentat un tal... Òscar Vila.
Ha dit que vostè sabia de què anava el tema.
Ha deixat el telèfon?
Sí, ara mateix l'hi dono.
No et quedes?
Tinc un sopar.
Estic bé?
Molt bé.
Escolta, això de l'escultor aquest, el... Jerôme?
De debò penses ser la seva marxant?
Que et sembla malament?
Fins ara em portaves només a mi.
És una inversió. Res més.
Com jo. Jo també sóc una inversió, no?
Sisplau, Damià...
He tingut un dia... complicat.
Perdona.
En sabeu res?
- De què? - De l'advocada.
No dóna senyals de vida. Potser ha marxat del país.
Vols dir?
O això, o la filla de puta està ben amagadeta esperant que passi tot.
Per què? Què li podria passar?
La molt burra ha firmat papers que la comprometen més del que es pensa.
Si pogués parlar amb ella..., intentaria fer- la entrar en raó.
Li oferiria un bon tracte.
Però a mi no m'agafarà el telèfon.
- Hola. - Hola.
I això?
Carai...
Guacamole?
Tasta'l.
També he fet un salmó que teníem al congelador.
- M'agrada com sona. - El què?
La primera persona del plural. "Teníem".
Perdona. Sóc una...
Escolta, i el tio aquell, el pintor.
- El Damià. - Què en penses fer?
Va, no hi pensem, ara.
Corre, treu el vi del congelador, que me n'he oblidat.
Hi vaig.
Abans no cuinaves.
No?
Quan vivíem junts, el sopar el feia sempre jo.
Potser sí...
El guardava per una ocasió especial.
Carmen, eee... no sé... no sé on t'has ficat.
No m'agafes el telèfon, no sé res de tu.
Sí?
Hola, bon dia. Sóc el Fidel Martín. He quedat amb el senyor Miró.
Gràcies.
Gràcies per rebre'm.
La veritat és que no disposo de gaire temps.
Tinc entès que es tracta d'un tema referent a la Fundació.
Promosport 2000, sí.
Promosport 2000. Guardo bons records d'aquella època.
Vam fer una bona feina en pro de l'esport de base al nostre país, sí.
Però segui, sisplau.
Gràcies.
Vostè dirà.
Fa un parell de mesos
van trobar en una cova el cos d'un nen
que havien assassinat fa 25 anys.
Es deia Kevin Álvarez.
Va ser assassinat...
i havia patit abusos.
Cap jutge no investiga el cas perquè el delicte ja ha prescrit.
Resulta difícil d'entendre, amic meu, però és la llei.
Sí. És un cas que havia portat jo en el seu moment.
La qüestió és que hem estat investigant pel nostre compte.
Hem parlat amb un amic d'en Kevin,
que també havia patit abusos en aquella època,
i hem trobat una pista.
La pista ens porta fins a la Fundació que vostè presidia.
Què diu ara?
I més concretament fins al senyor Òscar Vila.
Òscar Vila?
No li sona?
Em sona el nom, però ara mateix...
Havia treballat per vostè.
Va passar molta gent per la Fundació. Molts voluntaris.
Però... però...,
però què... què han trobat?
Coneix Can Boira?
No.
Sembla que en Vila hi portava nois
i després els obligava a mantenir relacions amb adults.
Per l'amor de Déu.
Això que està dient... és una acusació molt greu.
Estem parlant de pederàstia.
Hi ha testimonis que impliquen directament el tal Vila.
Esperi, esperi, esperi... Aquest Vila...
Ara sé de què em sonava el nom.
No és un que van atacar uns gossos fa poc?
Sí. Segur que vostè no el coneixia?
Potser hi vaig tenir alguna relació en aquella època
si treballava per la Fundació,
però sincerament no me'n recordo.
Però a veure, si aquest home és mort i el cas ha prescrit...
Ens consta que en els abusos
hi havien participat almenys tres persones més.
És per això que m'he posat en contacte amb vostè.
Potser ens podria facilitar un llistat
amb les persones que havien treballat amb ell.
Això ho trobaria als arxius de la Fundació.
Però es van cremar fa temps.
Miri, fem una cosa.
Aquest tema me'l prenc com un assumpte personal.
I em comprometo a ajudar-lo en tot el que pugui.
Miraré a veure si encara, encara, encara... es pot trobar algun paper.
Aquests delictes... no haurien de prescriure mai.
Hi ha crims que no es poden perdonar.
Li agrairia que em tingués informat de tot.
Sí.
Per cert, qui més està al cas d'aquesta història?
Ningú.
Abans ha dit: "L'hem investigat, ens consta..."
M'ha semblat entendre que no estava sol.
Ah... és una manera de parlar.
Ningú més sap res del que li he explicat.
Doncs li demanaria que de moment quedés entre nosaltres.
Els polítics sempre estem en el punt de mira
i algú podria intentar embolicar la troca.
Me'n faig càrrec.
Si em disculpa...
Sí, sí, moltes gràcies, senyor Miró.
Gràcies a vostè, sempre.
Un fiera, el Chino.
Però, a dintre està tot o què?
Si el Chino diu que sí, és que sí.
Manu..., gràcies!
Passa un dia pel barri i farem unes birres.
Un dia.
Ja et vaig dir que aquesta era la meva última feina.
Sí, una feina que no vas acabar.
Demà tindré restaurada aquesta "Divina Comèdia".
Te la faré arribar i estarem en pau.
No, Benet. No estarem en pau si me'n deus una.
No, no, no... senyora, perdó, esperi a fora, sisplau.
Gràcies.
Jo també voldria plegar. Creu- me, amic meu. Però no em deixen.
El que et demano...
no és una feina.
És un favor. Un favor d'amic.
Per tot el que vam passar. Per tot el que he fet per tu.
Tens un deute amb mi. I els deutes es paguen.
Una més.
L'última. I ja està.
L'última.
Però ha de ser avui. Avui mateix.
Ah, i una altra coseta.
Guarda això en un lloc segur. Pot ser que algun dia te'l demani.
Què hi ha?
Una assegurança de vida.
Lia, com és que em truques?
Un torneig?
Ja.
I per què no hi vols anar?
A quina hora s'acaba el pati?
- Benet! - Lia!
- Com estàs? - Súper, supernerviosa.
Cada vegada que jo jugava un torneig estava com un flam.
Però quan començava la primera partida em passava de cop.
És que jugo contra nens de batxillerat.
I què? Què tal el nou profe?
Es diu Uri. Uri Serra.
I només parla de maniobres, tot són maniobres...
Serra. El conec. És un bon professor, eh!
L'Uri diu que arribaré lluny,
que estic...
Què?
Predestinada.
El destí és qui barreja les cartes, però els que juguem som nosaltres.
No ho entenc.
Vol dir que tot depèn de nosaltres mateixos.
Tu concentra't en el joc i no pensis en res més.
Juga cada partida com si fos l'última.
Aprèn de cada moviment de l'adversari.
I no tinguis por de perdre.
Perquè després de cada partida... en comença una altra.
Bé!
Ho faràs molt bé.
Lia! Lia, què fas?
La tutora... És una pesada.
Au, vés a jugar amb les teves amigues.
Adéu.
Lia,
i vigila amb els cavalls!
- Qui és aquest senyor? - El meu amic Benet.
L'operació sembla que ha anat bé.
Li hem extirpat el tumor i ara hem de veure com evoluciona.
- Li quedarà alguna...? - Seqüela?
És possible, encara és aviat per dir- ho, però segur que se'n sortirà.
Gràcies.
Sr. Miró, mai li podrem agrair prou...
tot el que ha fet per la nostra filla.
El mèrit és del doctor Grau i el seu equip. Jo...
- La podem veure? - Només un moment.
Gràcies.
Et felicito, doctor.
Però quan parlis amb la premsa no toquis el tema de les seqüeles,
digues només que es recuperarà, que és el que volen sentir.
Del paper de la Fundació, parla'n tu, que sempre quedarà millor...
i, si et sembla, jo faré pública la teva vinculació...
amb l'Hospital Porta- Miró.
Martí, ja et vaig dir que ara no era el moment.
T'equivoques.
- Precisament ara és el moment. - No m'agrada sentir- me utilitzat.
No t'agrada?
Si ets on ets no és només perquè siguis un gran metge.
- Has tingut un bon padrí. - Sí, i jo t'ho agraeixo, però...
Un padrí que t'ha obert portes, que ha donat la cara per tu...
i que ara que vénen mal dades et demana que tu facis el mateix.
Mira, hem viscut moltes coses junts.
Ens coneixem uns quants secrets l'un de l'altre.
On vols anar a parar?
Aquestes últimes filtracions m'han fet mal.
Però tots tenim coses que podrien ser filtrades.
No tens collons.
Accepta la direcció del projecte
i seràs recordat com el metge que salvava nens,
no com el monstre que se'ls follava.
"Hola, sóc la Sara Grau. Ara no et puc atendre."
"Deixa el teu missatge. Gràcies."
Sara, truca'm. És molt important.
Em sembla que ja hem trobat a qui buscàvem.
Si és el que em penso que és, ens hem fotut en un bon merder.
"Morir, que és com dormir,
res més;
que amb el son...
finalitzem els mals del cor,
els mils de ferides... naturals
que la carn... va heretar.
És un final...
per desitjar devotament.
Morir..., dormir..., i potser somniar."
Ja està? Ja ho has fet?
Kevin Álvarez.
Com?
Kevin Álvarez. Què hi tens a veure amb la seva mort?
No sé de què em parles.
Era un nen.
Aquest home, el guàrdia civil,
estava investigant la seva mort, fa molts anys.
És per això que me l'has fet matar?
Ja ho has fet?
Sí, però contesta.
No t'he de donar explicacions de res. On ets?
Encara sóc a la casa.
I l'Òscar Vila, per què va morir?
Digues, per què?
Benet, ara no puc parlar.
He vist un mural a la cuina.
Hi havia retalls de premsa, mapes, noms..., fotografies.
I a sota la teva hi posa: "pederasta".
No vulguis saber més del que et convé, amic meu.
Treu aquesta foto meva d'aquí i fot el camp.
És la teva última feina, oi? Doncs no la caguis.
Amb nens...
Ets un tros de merda.
Eh! Eh! Què feu?! Què feu?!
No el toqueu, aquest cotxe!
Tu, que ve, que ve! Corre!
- Ei!!! - Arrenca, arrenca, arrenca!
Ei! Aquest cotxe no és vostre! No, no, no!
Ei, què feu! Eh! Eh!
Eh!! Espera!! Ei!!
Ei! Ei, ei, per favor! Eh!
És una emergència! Per favor!
Què li passa?
Per favor, necessito ajuda.
És una emergència.
Eh! Eh! Aquest cotxe no és vostre!
Vinga, fora d'aquí. Aire. Aquest cotxe ni tocar- lo!
Per què no te'n vas a dormir una estona, pringat?
Fill de puta!
- Vinga, fora. Aire! Fora! - L'has cagat, cabró!
Què passa aquí, eh?
Aquest cabró, que s'ha carregat el Meli.
Eh, eh, tranquils, eh.
Tranquils. No, no passa res, tranquils.
Quiets, no passa res, eh, no passa res. Tranquils.
Una merda "no passa res".
Jo només vull el meu cotxe. Agafo el meu cotxe i me'n vaig.
Quiet... quiet!
Quiet! No t'acostis! Quiet!
Ara què, fill de puta?
Benet?
Hola, Lia, preciosa...
E- et trobes bé?
S- sí... sí, és que... estava a punt de dormir.
Però no passa res. Com t'ha anat?
He quedat segona.
Això vol dir que has jugat bé.
Podria haver quedat primera, però m'he distret i he perdut dos peons.
Tots movem peces malament, alguna vegada...
Escolta, Lia...
crec... que no ens veurem en una temporada...
Per què no?
Me'n vaig de viatge.
A on?
A l'altra punta del món.
M'enviaràs una postal?
Sí. Sí. De tant en tant.
Però, tornaràs?
No ho sé...
Però tu recorda sempre el que jo t'he dit, eh:
no tinguis por de perdre.
Sobretot..., vigila amb els cavalls.
Quan sigui gran et vindré a veure.
Però no tinguis pressa.
Bona nit, Benet.
Bona nit, Lia.
Sí? Hola. Miri, he trobat un home ferit.
Crec que l'han apunyalat.
Sí, al descampat que hi ha al costat de Can Rulli.
D'acord.
Tranquil. L'ambulància arriba de seguida.
Inferno...
Què? Què diu? No l'entenc.
In... fer... no.
Tu pots parlar amb la policia
i veure si en saben alguna cosa més, del Muntada aquest.
Podries fer un cercle en les parts del cos on et tocava?
El sistema que tenen és perfecte, no hi ha per on enganxar- los.
Tu digues el que saps i ja està.
Tens una hora màxim per anar-ho a comprar i preparar- ho.
El joc funciona perquè a tots ens interessa que funcioni.
- Quants diners vol? - 100.000 euros.
Estaria bé que em digués de què se m'acusa.
www.subtitulamos.tv