La jutge et processarà per corrupció,
tràfic d'influències i no sé quantes coses més que et trobarem.
Ajuda'ns... i nosaltres t'ajudarem.
Te'n recordes del que em vas dir?
Que jo el que necessitava per esbravar-me era una bona polla.
T'has de treure aquesta tia del cap.
- Què ha estat, això? - Metadona.
Anem a fer una birra?
El meu primer amor...? El gran doctor Grau.
Aquest home va abusar de tu.
Sóc un gelós patològic.
Tu ets el psiquiatra.
La funció dels croissants serà dir-li "t'estimo".
Jo ho intento.
He vingut aquí amb 4 croissants disposat
a intentar-ho, però no sé com fer-ho.
Mira, tots dos sabem que això està acabat, ja.
I fa mitja hora que estem intentant que sigui l'altre
qui hi posi punt i final a aquesta història...
No t'amoïnis per això...
No m'amoïno, no m'amoïno.
Carme, què hi fas aquí tan tard?
Mare meva, ara entenc per què no hi havia ningú.
Que no tens secretària?
Sí. És que estic fent l'informe sobre Sant Feliu.
Demà l'hi hauria de presentar al Sr. Miró a primera hora.
No pateixis. M'ha dit que serà tot
el matí fora. Au, ves cap a casa.
Si no, aquí, l'amic Dausà es pensarà que t'estem explotant.
És una ordre.
Sí. Val més. Recullo i me'n vaig. Bona nit.
Bona nit.
Un bon fitxatge, aquesta nena, no?
Sí, el Miró n'està molt content... Endavant.
Gràcies.
Hi és tot?
Tot el que he pogut.
Està bé.
Molt bé.
Pink Floyd? I això?
Informes, actes... Documents que tenia al meu ordinador.
De conya.
Fins quan durarà això?
Fins que tinguem tot el que necessitem.
Demà passat aquí, a la mateixa hora.
Ei.
Tot anirà bé.
Sí?
T'he despertat?
No.
- Què fas? - Estava treballant.
Escolta, al final tornem demà.
Quines ganes.
Se m'han fet llargs aquests dies sense tu...
Ja no aguanto més aquesta bruixa.
www.subtitulamos.tv
Sí... No, Miren. Que estic bé. Que sí, de veritat.
És clar que parlarem, sí.
Sí, ja ho sé, carinyo.
Jo també, eh.
D'acord, fins després.
- Bon dia, Marta. - Bon dia, Sara. Està ocupat.
Perdona, Aitor.
Disculpa un moment.
Volies alguna cosa?
Parlar amb tu.Tu diràs.
En privat.
Fes una cosa, parla'n amb la Marta,
perquè tinc l'agenda molt ocupada.
A partir d'ara hauré de demanar
hora a la Marta per parlar amb tu?
Com tothom.
Aitor.
Què?
Res.
Mira, és això.
Bé. Una mica cansada.
No?
Llàstima.
Sí, ja ens veurem al vespre. Adéu.
Estàs molt callada.
No he dormit bé.
Joana.
Digues.
Encara que fos per feina ens ha anat bé fer aquest viatge.
Ho necessitàvem.
Sap què? Deixi'l primer a ell.
Per què? On vas?
Tinc una reunió.
Galán... Em sap greu.
- L'avió ha sortit amb retard. - Acabo d'arribar.
- Vol prendre alguna cosa, un cafè? - No, gràcies.
Sap què? Té un jardí preciós. Jo no tinc mà.
La meva terrassa sembla un hospital de plantes.
- Faci com jo. Contracti algú. - Vostè dirà.
Es tractaria de fer el seguiment d'una persona. Un home.
- Què vol saber? - On va, què fa, amb qui es veu. Tot.
- És el seu...? - És el meu amant.
Es diu Damià Camps... I vull saber amb qui m'està enganyant.
És a prop de la cova i de la benzinera. I té un soterrani.
Moltes masies tenen soterrani.
Sí, però hi vam trobar això, eh.
Ah. Una samarreta dels Jocs Olímpics.
Com la que l'Àlex va dir que li van regalar.
Sí, no sé.
Podríem mirar al registre a veure de qui és Can Boira,
però hauríem d'estar absolutament segurs
que no ens equivoquem de masia.
Hi ha una manera de saber-ho.
Collons, una altra vegada? Què vol ara?
"The dark side of the moon". El costat fosc de la lluna.
La penya es queda amb "Money", saps?
Però jo sóc més de "Us and Them".
*Forward he cried from the rear and the front rank died...*
Ahir vaig acabar la segona temporada
de "House of Cards". L'has vist?
La canya. Ian Richardson.
Total, que són les tres de la matinada i no tinc son.
Saps què faig en aquests casos?
- Cascar-te-la? - També.
Agafo un tema qualsevol: Pink Floyd, per exemple,
i en començo a buscar informació a la xarxa.
I ahir dic: "El paio aquest, el Miró, d'on collons ha sortit?"
Començo a buscar i flipo.
Sabies que va estar pres durant el franquisme?
Era d'un grupuscle d'extrema esquerra
que havia arribat a atracar bancs i tot.
Quan es va morir Franco, es va fer del PSUC.
Però quan va veure que la cosa no tirava
es va passar als sociates;
anys més tard es va passar a la competència
fins que, finalment, ha acabat fundant el seu propi partit.
Petit però imprescindible per la governabilitat del país.
El que la meva mare diria: "El julivert de totes les salses".
I després hi ha la seva dona.
Una mica granadeta, però no em negaràs que té un puntet.
Si t'agrada la silicona...
Per què no?
Mira, mira, mira això. Vine, vine, vine... Vine.
Un llistat d'empreses:
Promann, AZexport, PlusMerc,
i també hi apareixen alguns números de comptes corrents...
Posa't còmoda, nena. Això va per llarg.
Perdona, Joana,
si hagués sabut que venies hauria canviat la reunió.
Només volia saber com va tot.
Bé, allò del Dausà ja està pràcticament tancat.
I tu, per París?
D'aquí dos mesos exposem al Marais.
Això és fantàstic. El Damià deu estar content.
No et pensis. Últimament tot li sembla poc.
Que no et trobes bé?
Només estic una mica cansada.
Quants anys tens, Carmen? 28?
29. Ja vaig cap a la trentena.
Quina tragèdia...
I no has pensat tenir fills?
Es que... amb la vida que porto...
I a més, el Pol i jo ja no...
No em diguis que... Perdona. Com estàs?
No, bé, és que discutíem molt...
i, amb això del pis, encara més... i m'ha deixat.
Ell t'ha deixat a tu?
Això és que hi ha una altra persona.
- No ho crec. - Sempre hi ha una altra persona.
No m'ho puc creure.
Sí, és clar, fins ara, fins ara.
Ha de ser aquesta mateixa setmana.
Últimament véns molt sovint. I sempre amb presses.
Millor per tu, no?
Quant?
20.000.
Què faràs amb tants quartos?
Comprar-me una bodega... i llegir fins a rebentar.
Fa anys que ens coneixem.
T'he fet uns quants encàrrecs.
Però mai, mai me n'has preguntat el motiu.
- No hi veig la necessitat. - I si fossin bones persones?
Què vols dir "bones persones"?
Persones innocents.
A partir d'una certa edat, no hi ha ningú innocent.
Mai no has sentit llàstima... o remordiments?
I tu? N'has sentit?
Hola,
el pare no ha trobat lloc per aparcar
i m'ha dit que entrés jo sola, que ja vindrà a buscar-me.
- Molt bé. Ja has berenat? - Croissanets de xocolata.
Ja es nota.
Com te dius, maca?
Lia Solís Calvo.
Au, Lia, vés a posar les peces. Ara seré amb tu.
- Hola, senyor. - Hola, bufona.
Que maca.
Li dono classes d'escacs.
Me n'he d'anar. Tinc una cosa a València.
Algú passarà a buscar-lo.
Molt bé. Potser ja et tindré restaurada la "Divina Comèdia".
Ja em diràs.
No pateixis.
No pateixo. Adéu, camarada.
Adéu, Martí.
Com estem, bonica?
Súper, supercontenta!
Ah sí? I això per què, si es pot saber?
- Que potser has trobat nòvio? - Hala! No, no, no!
He guanyat 6 partides en un torneig.
Ah, sí? Quin torneig?
A Banyoles. El meu pare m'hi va apuntar. I he quedat tercera.
Ah, que bé, et felicito.
Saps què? Em sembla que avui no jugarem cap partida.
Per què no?
Avui estudiarem una obra d'art.
Byrne contra Fischer,
Nova York, 1956.
La partida més important del segle XX.
Coneguda com La Immortal.
Byrne tenia 28 anys
i Bobby Fischer, només 13.
Així que tercera.
- Vaig guanyar 6 partides. - Vas jugar bé?
No, és que els altres eren bastant...
Bastant què?
Bastant... patates.
Aleshores com és que estàs tan contenta?
Millor guanyar que perdre, no?
Depèn.
Tu saps què vol dir la paraula "derrota"?
Sí. És quan perds. Una partida. O una guerra.
Això mateix. Vol dir "pèrdua, fracàs".
Però també vol dir una altra cosa.
Quina?
Vol dir "ruta, camí".
Sovint la derrota és un camí per aprendre.
La victòria és només una excusa.
Però llavors per què juguem?
Bona pregunta.
Fixa't en aquesta situació:
Byrne ataca la dama negra;
Fischer posa en joc la torre i les blanques.
Han de protegir el rei.
Ara semblaria lògic
que les negres apartessin la dama per no perdre material.
Però mira què fa Fischer.
El famós moviment 17.
Alfil, e, 6.
La clau de la partida.
- Genial. - Però sacrifica la dama?
Ahà, perd la dama, però a partir d'aquest sacrifici...
agafarà la iniciativa
i les peces es mouran
com en una dansa frenètica i precisa
fins arribar...
a un final... memorable.
I va guanyar Fischer?
Naturalment.
Però Byrne és més recordat per aquesta derrota
que per totes les seves victòries.
41 moviments plens d'harmonia, equilibri,
intel·ligència i audàcia.
Qui va crear tanta bellesa?
Només el guanyador? O tots dos?
Afanya't, Lia, que tinc el cotxe en doble fila, va.
- Què? Com ha anat? - Bé.
Una cosa.
La Lia m'ha explicat que el cap de
setmana la va portar a un torneig.
- I va fer un bon paper. - Li vaig dir que no era bona idea.
Doncs ja ho veu. Va quedar tercera,
i això que era de les més petites.
Ja. Però... això la distreu.
I competir per competir va contra
el que estic intentant ensenyar-li.
Però si va guanyar diverses partides.
I què? El que jo vull és que entengui el joc,
els conceptes d'equilibri, d'harmonia...
Tot el que el joc ens pot ensenyar:
que cal pensar abans de fer les coses,
que no es pot tornar enrere,
que cada moviment, com cadascun dels nostres actes,
tard o d'hora porta conseqüències.
Vostè com a pare hauria de saber que aquesta noia...
Un moment, un moment...
Pari el carro. Vostè qui s'ha pensat que
Vostè el que ha de fer és ensenyar-li a jugar a escacs. Punt.
Ja n'hi ha prou. No cal que li infli el cap amb tanta filosofia barata.
Sí, sí, no em miri així, no.
La nena li ha agafat afecte i li agrada venir aquí.
Però el seu pare sóc jo.
I si crec que pot fer un bon paper en un torneig,
hi vaig i l'apunto, d'acord?
I vostè, Muntada, no és ningú per dir-me com l'he d'educar.
Ja estic, papa.
Què passa?
No passa res. Un petó, bonica. Fins la pròxima vegada, eh.
Va, anem, carinyo.
Adéu.
Ei...
Què més vols, Fidel?
Sí, però això no demostra que fos aquí on en Kevin...
No? Tenim les argolles.
Tenim la cinta... potser filmaven aquí o feien fotos,
o jo què sé.
Penso com tu, però insisteixo:
que a l'Àlex el van tenir aquí, això està clar,
però encara no hi ha res que demostri que en Kevin...
Ei, tenim això.
Què és això?
Una bossa de patates amb el logo dels Jocs Olímpics.
Fills de puta. Ho veus?
El Kevin va estar aquí, collons! El Kevin va estar aquí! No?
I diu el Benet que guanyar o perdre és igual.
Això diu?
Bé, igual, igual no, però que perdre serveix per aprendre.
Ah, molt bé.
I de què serveix aprendre si després no guanyes? Eh?
No sé.
- El Benet diu... - El Muntada s'equivoca.
Entesos?
Va, vés a jugar.
Que no has sentit la teva mare? Vés a jugar, va.
El Benet no s'equivoca. Tu, sí.
Tampoc calia posar-se així.
És que començo a estar fins aquí del tio aquest.
De què va? Qui es pensa que és?
El mestre del Kung Fu Panda o què?
Molt de rotllo, el tio, molt de rotllo, però la nena no avança.
Però ella està encantada amb aquest senyor.
Doncs ho sento, però vull que la meva filla guanyi, no que perdi.
S'ha acabat el Benet dels collons.
Com que no...?
Fa un moment servia la bossa de patates
i ara no serveix. Per què?
Després de 25 anys no hi trobaríem empremtes.
I si les trobéssim no tindríem amb què comparar-les.
Però hi poden quedar restes d'ADN.
En una bossa de patates de fa un quart de segle? Impossible.
Però he trobat unes mostres a les argolles.
Podrien ser de sang seca. Però no ens fem il·lusions. D'acord?
No ens desanimem: anem pel bon camí,
cada cop tenim més indicis: la bossa de patates, la samarreta,
el Mercedes, la manera com van matar en Kevin,
que... que en Vila fos espeleòleg.
Clar...
El pas següent és saber a nom de qui
anava la casa en aquesta època.
Fidel!
Què vol dir "la manera com van matar el Kevin"?
- No. Res. - El que vol dir...
- Fa temps que ho sabíeu. - Això no és rellevant, Víctor.
Fa setmanes que esteu buscant la resposta a aquesta pregunta.
Hem fet proves amb tota mena de martells, trepants...
Com el van matar?
Ei, Víctor... No... no m'ho facis dir, per favor.
- Amb què el van matar? - Va, home!
Ho vull saber. Com?
Sara.
Amb un percussor.
Què?
Una mena de pistola que es fa servir per estabornir... els porcs.
Té un projectil a la recambra que es recupera.
Per això no vam trobar ni el projectil ni el forat de sortida.
- Gràcies per dir-me la veritat. - Ei, Víctor.
Estic bé. No passa res.
Podem tornar a casa, sisplau?
Àlex.
Anem?
Atac!
"Coucher"! "Pas bouger"!
Ei! Fa molt que hi ets? No t'he sentit arribar.
Com ha anat el dia?
No sabries mai amb qui he fet un cafè.
- És una endevinalla? - Amb la meva amant.
Perdona?
Ara que ho penso, no sé si seria la meva amant.
Tècnicament, aquesta series tu, amor meu.
La qüestió és que m'ha trucat la Sandra.
La Sandra?
Sí. La Sandra. La teva empleada.
Exempleada. Ja no treballa per nosaltres.
Ja m'ho m'ha dit, ja. I també me n'ha explicat els motius.
Què passa? T'ha tocat la fibra, aquella mosqueta morta?
Vam fer un trio, Joana. Res més.
I et recordo que va ser idea teva.
Et penses que no sé que te la vas
estar tirant mentre jo era a Zuric?
Que estàs boja?
L'has fotut al carrer només perquè
sospites que vam tenir un rotllo?
¿No t'has parat a pensar que potser són dèries teves
i li has fotut una gran putada?
I això?
- Una altra vegada? - Porta el seu el fulard.
Realment estàs com una cabra, eh.
Ah, sí? Ho estic? De debò? Mira'm!
Mira'm als ulls i digue'm que no n'hi ha cap altra.
- Mira'm i digue- m'ho. - No n'hi ha cap altra.
Digue'm que encara m'estimes.
Però què collons et passa? És clar que t'estimo.
Gràcies...,
moltes gràcies.
- On vas? - Fa dies que no veig el meu home.
...dels EUA de l'acord contra el canvi climàtic de París.
L'expectació és màxima perquè...
A mi tampoc m'agrada, però no vull ser cap molèstia.
Marxaré aviat, no t'amoïnis.
Estem tots plegats al·lucinats
perquè hem vist una mica de tot relacionat amb...
És que no m'ho puc creure, papa. Així, de cop i volta.
Després dieu de mi, però vosaltres sí que sembleu criatures.
Eh! Vols fer el favor?
Mira, no sé què és això tan greu que us ha passat,
però la Sara t'estima.
- I tu també. - No vull parlar d'aquest tema.
I què faràs ara? Tornar-te un amargat, com abans?
Si vols sopar, queden llenties.
Te les escalfes al microones. Me'n vaig a dormir.
Papa. Papa! Hòstia, papa, vine! Eh!
És exactament el que estic buscant.
És ideal per vigilar una propietat,
però ja li dic ara que està com una cabra.
I com més el casques, més mala llet té.
Eh, Satan?
Es diu Satan?
- El nom li escau, eh? - Ja està bé. Deixi'l en pau.
Així, què? Què hem de fer?
Quant en demana?
L'hi deixo per mil.
M'ho he de pensar. D'acord?
D'acord, d'acord... 800.
Fet.
Puc passar demà a buscar-lo?
Hauria de ser a partir de les 6
de la tarda. Jo abans no hi seré.
Perfecte. Prepari els papers.
Ah, i una cosa.
Ara que el gos ja és meu... no li pegui més.
D'acord. Com vostè vulgui, senyor Almeda.
Anglada.
Fins demà, Satan.
Que no pots dormir?
T'he despertat? Perdona.
Per què no et prens una pastilla?
Potser sí.
Obro el llum, eh.
- Tens aigua? - Sí.
No hi són, les pastilles.
Que les vas acabar?
Em sembla que sí.
Doncs m'ho has de dir.
És igual. Aniré a llegir una mica.
Què et preocupa?
Què em preocupa...?
El passat. El temps.
Penses... que has deixat les coses enrere,
que s'han quedat allà
i que a mesura que passa el temps...
van quedant més lluny.
Com... com si el temps fos una carretera
en què vas deixant coses pel camí
i tu... continues endavant, endavant i endavant...
i... penses que no t'atraparan mai més.
Però no és veritat, te les tornes a trobar.
Sempre hi ha algú que ve a recordar-te qui ets
i què has fet.
Sempre, sempre.
I què que t'ho recordin?
Sempre hem fet el que havíem de fer.
Hem fet coses terribles, Joana.
Jo tenia 25 anys i ella... 46.
Era elegant, intel·ligent, atractiva.
Em va enlluernar.
Era una dona lliure, forta, casada amb un home poderós...
a qui aparentment tant li feia que tingués un amant jove.
I em va dir: "Faré de tu un gran artista".
I jo m'ho vaig creure.
Però al final em vaig adonar d'això,
que la meva obra era un pretext per fer diners, una tapadora.
Sí, hi ha quadres meus a despatxos de bancs
i a les grans empreses,
però... és com si els hagués pintat un altre.
Algú que es diu com jo, però que no sóc jo.
Després de l'exposició a Zuric, ja no la necessitaràs.
Tu no la coneixes. Em pot fer la vida impossible.
Has de deixar de pensar en el que tens i pensar en el que vols.
Què és el que vols?
Viure arrapat a aquella bruixa?
Tu ets molt més que una excusa per blanquejar diners.
Tens talent.
Sí. Ets un bon pintor..., un artista.
Ja no li deus res.
I qui serà la meva marxant? Tu?
Sí. Per què no?
I deixaràs de treballar per ells?
Vull apartar-me d'ella,
del seu marit, de tot això.
- Vull que ens en anem tots dos. - I on vols anar?
Lluny.
A l'Àfrica, a Mèxic, en una illa deserta. Jo què sé...
I deixaràs aquest palau per una cabana?
Això no és cap palau.
És una puta gàbia d'or.
Està amb una altra. Alguna de més jove.
No és la primera vegada, però aquest cop és diferent. Ho sé.
El Damià s'ha acostumat a la bona vida
i és massa covard per deixar-me.
Però potser comença a pensar que és
alguna cosa més que un bon amant.
Saps?
Hi ha gent que pensa que tu i jo no tenim relacions sexuals.
No tenen ni idea del que és el sexe.
Què tenim?
De moment, 37 societats diferents...
radicades a paradisos com Luxemburg, Holanda, Panamà...
i vinculades entre elles
pel vell sistema de l'accionariat creuat
jo tinc el 31% d'aquesta,
aquesta té el 32% d'aquella,
aquella té el 51% de la primera i
així les vegades que faci falta.
Un entramat de puta mare que permet
ocultar amb relativa facilitat
el rastre del diners provinents de comissions il·legals.
Són bons, els fills de puta.
Aquesta informació, de moment,
ens permet dibuixar un mapa més precís
de com funcionen les coses.
Però el que necessitem ara és informació més concreta,
que ens permeti seguir el rastre
dels diners: extractes bancaris,
rebuts d'ingressos, apunts comptables, i
sobretot moviments de capitals entre comptes bancaris.
- Ho podrem tenir? - Ho intentarem.
Hi ha una cosa important.
Una de les empreses vinculades es dedica a la compravenda d'art.
Carmen Garcia hi figura com a principal accionista,
però, en realitat, qui talla el bacallà
és l'esposa del Martí Miró.
I?
Doncs que el pintor que està enrotllat amb l'esposa del Miró
l'any passat va vendre obra per valor
de dos milions i mig d'euros.
I no és que jo hi entengui massa,
però flipo que els seus clients siguin bàsicament bancs
i principalment empreses
que han guanyat licitacions d'obres i serveis públics.
I que les vendes es facin a través d'una societat participada
per una altra societat radicada a Jersey.
Seguirem el tema.
Molt bé, espero el vostre informe.
Samu, anem.
Què passa, xaval? No tens col·le, avui?
Tenim dentista.
Li he hagut de prometre que el duré a Eurodisney.
D'això se'n diu suborn.
Suposo que sí. Nois, bona feina.
Vinga, Samu, anem.
Ja està? "Bona feina" i prou?
Però no em penseu aplaudir, cabrons?
Ei.
- Què tal? - Bé. I tu?
Aquí, analitzant teixits.
Fantàstic.
Vols un cafè?
Vale.
Fàtima, has d'enviar mostres al laboratori?
- Sí, ara. - Hi podries incloure això?
Necessitaria que en fessin un perfil genètic.
Ho havia d'haver fet ahir, però ara no tinc les diligències.
No puc enviar una cosa amb unes
diligències d'un altre cas... No?
Dic, ens podríem confondre i seria un "marrón".
No passa res; després tu i jo hi canviem les diligències...
i fem tot aquest rotllo administratiu.
Gràcies.
Ei, que ets el Jaume?
Hem parlat per telèfon, per l'anunci a internet.
Ah, sí. Ja pensava que no vindries. Ara te'l porto.
Aquí el tens.
El pare el va comprar poc abans de l'accident,
jo no el volia vendre però...
Està nou.
Per curiositat, com és que et corre tanta pressa?
És per fer un regal.
Àlex, saps què m'ha dit el teu fill?
Que vol deixar el futbol, que li agrada més el bàsquet.
Tu hi jugaves, de petit, no?
Mònica,
t'he de dir una cosa.
Ja va, collons, ja va!
Cony de gossos...
Anglada?
Què collons fot vestit així?
Vostè llegeix Salvador Espriu?
Llegir Espriu? No. Per què?
"És ara vil... el poble de senyors,
s'ajup en el seu odi com un gos..."
Però què diu?
"...lladra de lluny, de prop admet bastó..."
"...enllà del fang segueix camins de mort."
Però què fot?
Què collons fot, Anglada? No!
Nooo!!!
- Què, Rosita? No hi ha sort avui? - Ni avui ni mai.
Ja saps què diuen: "Desgraciado en el juego..."
Això és un qüento xino.
Va, va... Que no has fet mal ni res, tu, a la vida.
Pots comptar.
Segur que encara et van al darrere.
- A mi? Ui, sí. - Però si estàs de molt bon veure.
Va, calla, calla...
Tu i jo encara podríem fer alguna cosa positiva...
Menos lobos, que ja no estás para estos trotes.
Posa'm a prova.
Passa un dia per casa a prendre un cafè.
No m'ho diguis dues vegades.
Passa un dia per casa a prendre un cafè. Dutxat i net.
Ets tremenda, Rosita.
El teu nebot treballa al Registre de la Propietat, oi?
Vila!
Senyor Vila!
Vila?!
Viiiila!
Hem fet un pentesting al sistema principal
i hem trobat un "bug" amb què podem acce
directament als servidors de fitxers.
En aquest cas, l'USB portarà un "software" instal·lat...
que, quan es connecti al PC, executarà
un "script" que automàticament...
Un moment, tio. És que no t'entenc, tio.
Tu digue-li que posi el pen i copiï tot el que pugui.
Ah. I ja està?
Que vagi al tanto quan el tregui.
Merci.
Cuida't.
Necessito un metge.
Que durarà gaire aquesta història?
Ho estàs fent molt bé,
però ara necessitem coses més concretes.
És complicat. Jo això no ho tinc...
Hauràs d'entrar al sistema a través d'un altre terminal.
I gravar-ho tot en un pen.
Però no sé quan podré fer-ho...
Carmen: com més aviat ho tinguem,
més aviat et deixarem en pau.
Sí, segur.
La jutge valorarà tot el que estàs fent. Té.
Sort.
Què ha passat? Has caigut o...?
Vigila, fa mal!
Treu-te la samarreta.
Però què és això? Mossegades?
- M-m'ha atacat un gos. - Com que t'ha atacat un gos...?
- Has d'anar ara mateix a l'hospital. - No puc anar a l'hospital.
- T'han de posar la vacuna... - Posa-me-la tu.
Víctor, però... Per què no vols...?
Víctor, què has fet?
Truca al Fidel.
Bé, doncs ja està.
Som-hi.
Ostres, he de repassar uns informes.
Vols que em quedi?
No, no passa res, tranquil·la, descansa.
- Fins demà. - Fins demà.
- Bona nit. - Bona nit.
A veure, a veure si ho entenc:
segons tu, quan has arribat el Vila ja era mort.
I el mateix gos que l'havia atacat, t'ha causat aquestes ferides.
I després tu has matat el gos.
Exacte.
I què collons foties amb un percussor?!
Jo només l'hi volia ensenyar i comentar-li un parell de coses.
Ja.
Què passa?
Què collons esteu pensant, que l'he mort jo?
- Vols saber què penso? - Sí.
Que has perdut els papers,
has anat a casa d'aquell fill de puta i te l'has carregat.
Quan t'has adonat del que havies fet
has obert la gàbia perquè semblés...
¡Eso es mentira!
Que l'ataqués un gos justament quan tu arribaves...?
- Vaig ara mateix a la policia. - Y acúsame de algo que no he hecho.
¡Que ya sería la segunda vez!
Sara.
No. Ho sento. Jo plego. Ho sento.
Sí, jo també plego, a prendre pel sac.
Ara? Ara que hi som tan a prop?
Tu...tu estàs malament del cap, tio!
Ens has ficat en un bon "marrón"!
El que has de fer és anar a la policia i els ho expliques tot.
- No. Per favor! - Víctor.
Era l'únic que ens podia explicar què va passar amb el teu fill.
No..., espera, que tinc... tinc el seu mòbil.
- El mòbil de qui? - Del Vila.
- Li has robat el puto mòbil? - No. Estava al costat del cos.
L'he agafat perquè he pensat que podem desbloquejar-lo
i treure la informació que tingui dintre...
Però on aneu? Fidel! Sara!
Que tinc les fotos del cotxe...
Amb els adhesius!
Collons.
Que tard, eh?
Oh, perdoni, perdoni. S'ha fet mal?
No, no. Estic bé. No passa res.
Deia que avui s'ha quedat fins a tard, eh?
- Sí, és que tenia feina. - Sí...
Sí.
Molt bé... Bé, és clar, a aquestes hores...
Adéu.
- E-esperi, esperi! - Què?
- Això és seu. - Ah, gràcies.
Des que han tornat de viatge,
el senyor Camps l'ha visitat dues vegades.
La primera, només arribar. Però no s'hi va quedar gaire...
47 minuts.
La segona, ahir al vespre, cap a les 23:20.
I n'ha sortit aquest matí.
En altres paraules:
el subjecte ha passat la nit al domicili d'aquesta senyora.
I resulta bastant evident, per les proves gràfiques,
quina relació mantenen.
- Ella és la senyora... - Ho sé. La conec.
Per cert, podria ser que la nostra amiga...
mantingués relacions amb un altre home.
Li sona?
No.
Vol que continuem amb el seguiment?
Ja sé tot el que necessito saber.
Gràcies.
Miró: per amor a l'art.
Em pensava que éreu de la meva total confiança.
Martí, et conec prou bé per saber...
que mai permetràs que un tema personal
pugui fer mal al partit.
Vull saber d'on ha sortit aquesta merda.
L'Alícia, la secretària de la Carmen García.
- Te'n refies, d'ella? - Sí.
No, estic cansat.
Me n'aniré, i vull que vinguis amb mi.
Això no és una discoteca que quan et
canses de ballar surts de la pista.
I què passa amb el Damià?
Deixa-ho a les meves mans.
Bon viatge.
www.subtitulamos.tv