"Res no val tant com un instant d'amor...".
- Què farem... amb la Joana? - M'ha muntat una exposició a París.
Si fossis una dona, tothom diria que ets una mica... puta.
Hòstia!
Digue'm qui és?! Digue'm qui és?!
No pateixis... Ella no ho sabrà mai, si fas el que has de fer.
Hauries de venir. Fa molt mala pinta.
- Com està? - És mort, Carmen.
- Qui és aquest? - El professor de gimnàstica.
- Sóc l'entrenador. - No em tornis a trucar aquí mai més.
Ja ho tinc.
- Què és això? - Un percussor per bestiar.
L'orifici és exacte.
"El mal recau sobre qui el fa...,
sense que ell mateix sàpiga d'on li ve".
Espera, espera, espera... para un moment, para un moment...
És que, Fàtima, estic esperant una trucada.
I jo porto esperant aquest moment tota la setmana, guapa.
Vaaa...
Ostres... Ja està bé. Sempre igual.
- Doncs és el teu, maca. - Merda! Estic de guàrdia.
La Sara m'ha demanat que la cobreixi.
Tia...,
que m'he escapat per estar juntes.
És que no he pogut dir-li que no.
Aitor?
Sí?
Entesos. Ara vinc.
Abans de morir, no n'hi ha prou amb haver set bo,
sinó amb haver deixat un món millor.
...i intento aplicar-ho a la fotografia.
Senyor Directooor... Què dius.
...l'accident ha tingut lloc a primera hora de la tarda...
Sí, ho estic veient.
...de Can Parellada i Masquefa, a la comarca de l'Anoia,
on s'han desplaçat nombroses ambulàncies
i diversos cotxes de bombers que,
segons informa el nostre enviat...
20 minuts i sóc allà.
...per rescatar les persones que hagin pogut quedar atrapades
a conseqüència del descarrilament.
El conseller ara mateix està viatjant cap aquí
per fer-se càrrec de la situació.
Hem activat el protocol d'emergències...
i ja estem traslladant els ferits als diferents hospitals.
Sobre el número i la identitat de les víctimes,
encara no els en puc proporcionar dades fiables.
El que és evident és que malauradament estem parlant
d'un accident de grans dimensions.
- No els puc dir res més. Gràcies. - Una pregunta més, sisplau!
Hola, sóc la Sara Grau. Ara no et puc atendre.
Deixa el teu missatge. Gràcies.
Es pot saber on t'has fotut?
Se suposa que has d'estar localitzable, Sara!
Espero que estiguis venint cap aquí.
Algú sap res de la Sara?
Està de guàrdia i no m'agafa el telèfon.
Eva, Fàtima, Carles i tots els forenses disponibles,
vull que aneu al lloc de l'accident.
Pol i Lorena, vosaltres us quedeu aquí, d'acord?
Vull que estigui tot preparat. Alguna pregunta?
Doncs en marxa.
- Aitor, la Sara no està de guàrdia. - Com que no està de guàrdia?
M'ha trucat perquè li cobrís el torn.
Fantàstic. I t'ha dit on era?
M'ha dit que a prop de Masquefa.
I em trucava des d'un tren.
N'estàs segura d'això?
www.subtitulamos.tv
- Avui no arribo. - Cafè?
Ah, gràcies.
- Abans t'ha sonat el mòbil. - Ah. Sí, ja ho veig.
- Tot bé? - Per?
No. Per saber-ho.
- Tens un dia complicat? - Com tu, suposo. Com tots, no?
Passa alguna cosa?
No, res, és que... No tenim temps per res.
Fa mil anys que no...
Quant fa que no anem al cine?
Anem-hi avui. Aquest vespre.
- Sí? - Sí.
I després anem a sopar? Com abans?
I així parlem una mica.
Me'n vaig pitant. No m'he acabat el
cafè, però era boníssim. Gràcies!
He parlat amb un amic de trànsit.
L'any 92, l'entrenador de bàsquet tenia un Mercedes.
Endevina'n el color.
Verd fosc.
Massa cotxe per un profe de gimnàs...
He demanat l'historial de multes de trànsit d'en Vila.
Per què?
Home, si hi ha multa, potser hi haurà foto.
Pels adhesius.
Encara no hi havia tants radars com ara, en aquella època,
però potser tenim sort.
A més, tenim allò del casc.
Quin casc?
El casc d'espeleologia que vaig veure a casa d'en Vila.
I què fotem aquí perdent el temps?
No. Tot això encara no és una prova.
No farem res fins que no estiguem completament segurs
que va ser el Vila l'home que es va endur el Kevin.
Però si és ell, està clar.
Li he ensenyat una foto d'en Vila al benziner
i no m'ha sabut dir si era l'home que acompanyava en Kevin.
- Anem a veure el Vila i el fem... - No, no, no. Tu ni t'hi acostis.
No ens interessa que sàpiga que li anem al darrere.
Entesos?
L'home aquell amb qui vas parlar, en Piranya,
també jugava a bàsquet amb el teu fill?
Sí, clar.
Molt bé. Ho comprovaré.
Escolta, la placa no l'has de tornar quan et jubiles?
Ens en regalen una rèplica com la que teníem.
És de pega, però ja farà el fet.
- Jordi Solà, president del club. - Buenos días.
Kevin.
Garriga, Àlex.
Baixa: 16 de febrer del 1992.
Quanta gent a l'enterro, eh?
Hi havia mig barri,
i molts companys de feina.
L'estimava tothom, al papa.
Te'n recordes quan va morir la mama?
Tampoc no s'hi cabia, a l'església.
I el papa, que no suportava els capellans,
però va dir unes paraules molt boniques.
I aquell poema... aquell de...
de Miguel Hernández...
"No quiero más luz... que tu sombra dorada".
Quin tip de plorar.
Sempre estaven discutint i ja ho veus,
morir-se la mama i no ha durat quatre dies.
Per cert, me n'havia oblidat.
Em va venir... el seu amic,
el-el... el Torremocha,
per dir-me que els del sindicat li feien un homenatge.
Em va preguntar si hi aniríem i li vaig dir que sí. És demà.
Al Sindicat?
A les 6. Vindràs, no?
I tant. Ja m'ho muntaré.
Què fem amb el pis?
No ho sé. Què vols fer, tu?
No ho sé... El podem posar de lloguer.
En trauríem 600 al mes tranquil·lament.
Jo és que no ho sé, ara no estic per això.
I si no, ens el venem.
- Mira. - Què?
8.712 euros.
Ja ho veus. 50 anys, tota una vida pencant com un burro...
i al final no t'arriba ni per pagar-te l'enterro.
El papa no tenia diners,
però era molt ric a la seva manera.
Ei..., ei...
Li vaig fallar.
Què dius?
Sí. L'últim cop que ens vam veure vam acabar a crits.
Tu eres la nineta dels seus ulls. Per això t'exigia tant.
Em va llançar pel cap el rellotge que li vaig regalar.
Amb la mama també es discutia molt.
I l'estimava amb bogeria.
Però es va morir i jo no era al seu costat.
Estava inconscient. Encara que haguessis arribat...
Tant se val. Jo no hi era. I això no... no m'ho perdonaré mai.
Va, dona...
Tu sí que hi eres. Com sempre.
Tu vas massa carregada de feina, és per això.
- Queda-te'l tu. - El què?
El pis.
Lloga'l, o ven-lo. Fes-ne el que vulguis.
- Que sí, Pilar. - De cap manera.
A mi em van molt bé les coses.
Deixa'm ajudar-te. Fes-me aquest favor, sisplau.
Molt bé. Jo m'ho quedo tot, i tu res. Et sembla bé?
El seu rellotge. Res més.
Miri, ho sento molt, eh,
però és que m'agafa en molt mal moment.
I ja li vaig dir al pare del Kevin
tot el que recordava, o sigui que...
Però només una pregunta. Per què va deixar l'equip?
A la seva fitxa diu que es va donar de baixa al febrer,
en plena temporada.
Com és?
Em vaig lesionar. El turmell. Un esquinç de tercer grau.
Ah, però això són... 3 o 4 setmanes, a tot estirar.
Per què no va tornar a l'equip?
Miri, és que no sé què vol que li digui, però tinc feina, eh?
Ahir vaig conèixer el seu exentrenador. L'Òscar Vila.
Se'n recorda?
Escolti, sento molt el que li va passar al Kevin.
Però jo no tinc cap interès a seguir parlant d'això.
Només vull saber per què va deixar l'equip.
Va ser per ell, Àlex?
Pel seu entrenador?
Aquesta tarda?
D'acord, perfecte. Sí, molt bé, doncs ens veiem allà, Fidel.
Gràcies.
"Rashomon". Kurosawa, a la Filmo.
I després, si vols, podem anar a un "japo" que està de puta mare.
Perfecte. Ens veiem directament allà?
Sí, molt millor, perquè jo tinc una pila d'informes al despatx...
que no sé ni per on començar.
- Què faràs tu? - Aniré a casa. Estic feta caldo.
Doncs au. Vés, tu que pots.
Qui arribi primer, que tregui les entrades.
- Vale. - Vale.
Al fons, porta'l al fons.
El vuitè. Cap allà, no, cap aquí. Al fons.
Pol. Pol, Pol... Allà, cap al terra.
Què, com ha anat?
- Horrorós. - Has pogut parlar amb ella?
Estic trucant als hospitals, però no figura entre els ferits.
Potser no anava en aquest tren.
I per què no m'agafa el telèfon?
Fàtima, Eva, veniu cap aquí, si us plau.
- Té. - Gràcies.
Va ser tornant de les vacances de Nadal,
després d'un entrenament.
El Kevin i els altres marxen,
però a mi m'agafa i... em demana que em quedi.
Qui?
L'entrenador.
Em tanca al vestuari i em diu que podria arribar a ser titular,
però que em sobra pes i... i que em falta caràcter.
Diu que ell em pot ajudar
i em proposa fer... una estada, un "stage", va dir ell.
Un cap de setmana en una masia. Amb altres nois.
I jo ho explico als meus pares, i clar, ells... encantats.
Però... arribem a la masia i allà no hi ha ningú.
Jo pregunto pels altres nois.
Que vindran més tard, em diu.
Ho trobo estrany, ell i jo sols allà en aquella masia.
Però... està molt simpàtic.
Em fa el sopar. Em deixa mirar la tele.
Mentre sopo, no para de mirar per la finestra.
Com si hagués d'arribar algú.
Els altres nanos, no? Penso jo.
Després em va agafar son i...
suposo que em devia quedar adormit.
I a partir d'aquí, tot el que recordo és...
és molt confús.
Arriba un cotxe, però no hi ha... no hi ha els nens, no.
Són... tres homes.
I l'Òscar Vila?
El fill de puta em diu que he de passar una prova.
Una prova de caràcter.
"Et falta caràcter", em diu.
"Un bon jugador... ha de ser fort.
Ha de poder superar qualsevol cosa. Aguantar el dolor.
Ho podràs fer, Piranya?
Seràs capaç d'aguantar el dolor?
Com un home?"
Em deixa amb aquells homes i se'n va.
Et va deixar amb els tres homes?
Sí, però només en van baixar dos a baix.
Jo el tercer home no el vaig tornar a veure.
Em van baixar a un soterrani.
I recordes qui eren, aquells homes?
No. No els vaig veure mai la cara.
Portaven màscara.
L'endemà, el cabró de l'entrenador em va felicitar...
i em va donar una... una samarreta de les olimpíades.
Quan vam tornar cap a casa, a mi... em feia mal tot...
i plorava.
Em va dir que no expliqués res,
que no li digués res a ningú perquè ningú em creuria
i que si ho explicava em farien fora de l'equip i de l'escola.
Els meus amics no em tornarien a parlar més
i que el meu pare, clar, el meu pare què pensaria de mi, no?
Jo era un nen i... tenia por.
I ho vaig enterrar tot. Aquí.
I la granja. Recordes on era?
Sí, era a la muntanya. A prop de
Masquefa, això segur. Per allà, sí.
- Porcs? - Sí. Me'ls va ensenyar el Vila.
I recordes si els mataven allà mateix, als porcs? A la granja?
No ho sé. No en tinc ni idea. No ho sé. Per què?
- Sí, quina importància té? - No. Cap. Cap.
Àlex, ara ja han passat molts anys
i... ja no ets aquell nen que tenia por.
Això... ho pots denunciar.
Però de què serviria ara?
Àlex, si no ho fas per tu, fes-ho pel Kevin.
Al Kevin ja no el pot ajudar ningú.
Però... la gent ho ha de saber...
No, no puc. Jo no-no no puc... No-no-no...
Jo no vull, no vull explicar-ho, no
vull tornar a parlar d'aquest tema.
N-no vull remoure més el passat. Ho enteneu? Jo...
tinc un fill.
El que us he explicat no pot sortir d'aquí.
- I si surt d'aquí, ho negaré tot. - Àlex...
No.
Ho sento.
El guàrdia civil li ha fet una foto?
- I a la del Kevin també. - Qui?
El Kevin Álvarez. Aquell nano que...
Ah, sí.
Que raro.
Després m'ha preguntat per què el nano gros
s'havia donat de baixa del club, que
si mai hi havies tingut problemes.
Problemes? Quins problemes?
Queixes dels pares o alguna cosa d'aquestes.
- I tu què li has dit? - La veritat.
Que ni idea i que ni consta...
perquè és que al 92 jo encara no havia entrat al club.
Li hem de fer una visita a l'entrenador.
- No. No sense tenir més proves. - Més proves?
Un altre nen en una cova, vols?
Això necessites? El fill de puta aquest del Vila...
Sembla que en Vila feia la feina bruta per algú altre.
- Hem de saber per qui. - Té raó, Víctor.
Molt bé. I què collons fotem?
Jo, investigar aquest Vila.
Vosaltres, trobar una masia que criés porcs per aquella època,
i que no sigui gaire lluny de la cova i de la benzinera.
Tampoc n'hi deu haver tantes, no?
Faré un parell de trucades i... i bé, ja us en diré alguna cosa.
Molt bé.
- Jo també me n'he d'anar. - Bé, quedem demà a la tarda?
- Demà? Per què? - Per buscar la masia.
Buf... Demà tinc guàrdia i he d'estar localitzable les 24 hores.
Doncs estigues localitzable.
Perdona.
Merda, merda, el cine!
Aitor.
Per on pares? La pel·li ha començat.
Estic venint.
Com que estàs venint? Però has sortit de casa, ja?
És que al final no he anat a casa.
Ah, que no has anat a casa. Molt bé.
Eee...
No m'has dit que volies descansar?
Mira, Aitor, al cine segur que no arribo.
Què et sembla si quedem per sopar i t'ho explico tot, eh?
Mira, saps què? Me n'han passat les ganes.
Eee... Fins demà.
- _ - Sí, posa'l a la 54, per allà.
- Zona 1. - 43.
- 43, sí? - Sí.
- D'acord.
M'ha trucat el Dausà.
Allò de Sant Feliu tira endavant. Enhorabona.
I això?
- Una petita gratificació. - Gràcies.
Lamento la mort del teu pare.
Va ser tot molt ràpid.
Gràcies per la corona de flors.
Carmen, en el poc temps que portes amb nosaltres...
has demostrat que podem confiar en tu.
Intento fer bé la meva feina.
Estàs al corrent d'operacions
que algú podria interpretar com... dubtoses,
des d'un punt de vista estrictament legal.
Que jo sàpiga, sempre hem actuat dins de la legalitat.
Sí, però el que et demanaré ara és un tema més delicat.
T'has de trobar amb una persona i donar-li un paquet.
- Són diners que volem regularitzar. - Cap problema.
Serà al "hall" d'un hotel, avui a les 6.
- A les 6? - Tens cap compromís?
És que li fan un homenatge al meu pare.
Uns companys seus del... D'una associació.
Vaja.
Sí. Em sap greu, és que són els seus companys i...
Carmen, no passa res, no m'has de
donar cap explicació. No t'amoïnis.
Ja hi enviaré algú altre.
Si em disculpes...
Senyor Miró, ara que hi penso...
Això de l'homenatge, serà una primera trobada,
després faran una cosa més oficial.
Ja hi aniré.
Molt bé.
Sí, ja ho sé, però és que al final no podré.
Pilar! Si deixes de cridar-me t'ho explico.
- Ja m'estranyava a mi. - Ja t'estranyava què?
És clar que vindré. Ja m'ho muntaré... Quins collons, Carmen!
- No. És que m'ha sorgit una cosa. - Sempre et sorgeixen coses.
Que no ho entens, és un tema important.
Que sí, dona. El que tu diguis.
A les 6 precisament
m'han posat una cosa que hi he d'anar sí o sí.
I és a l'hotel Trending Barcelona,
que queda molt a prop del sindicat.
Si acabo abans, vinc corrents.
- Segur que acabes d'hora... - Que no, no trigaré.
Només he de portar uns diners i ja està, val?
És un encàrrec directe del meu 'jefe',
no puc anul·lar la cita, ho sento.
Hotel Trending Barcelona. A les 6.
Tenim poc temps.
Sí. Ja tenim un dispositiu preparat.
- _ - Ei,
- no em penses dirigir la paraula? - No estic d'humor.
Aitor, et convido a sopar a casa, vale? I després...
Aquesta nit em sembla que m'hauré d'emportar feina a casa.
És divendres, Aitor.
Ahir vaig deixar-ho a mitges per poder arribar a temps al cine.
Ahir, amb el Víctor i el Fidel, vam estar parlant amb un dels nens...
No cal que em donis cap explicació.
Però és que te les vull donar.
- Molt bé. Vols parlar? - Sí.
- Perfecte. Deixo això i anem a dinar. - A dinar no puc.
No pots. Per què? Has quedat?
Amb qui? Amb el de sempre?
- Va, per favor, Aitor... - Vés a la merda, Sara.
- Sara. - Sí?
- Tu tot bé? - Sí. Tot bé.
Mira, això és un regal del Fidel:
les granges que criaven porcs l'any 92
en un radi de 25 quilòmetres del voltant de la cova.
- Anem? - Perfecte.
Puto ordinador dels collons...
Canvi, "jefe".
Escolta, xaval,
tu saps com es busquen les coses a l'internet aquest?
Porno?
Què porno ni què porno. Vull saber si un tio és espeleòleg.
Mamat.
Va, vinga.
Va. Un partida gratis.
- 5. - 5?
- Però tu de què vas? - 4?
3.
Va.
- Nom del pavo aquest? - Vila. Òscar Vila Garcia.
Ara escrivim "espeleologia"
més... "Òscar Vila Garcia".
I ja està?
Aaai... Té. 3.
- Vaig a preguntar al bar? - Jo vaig a la taquilla.
Perfecte.
- Ai, perdó. - Gràcies.
Hola, disculpa, mira, estic buscant aquesta adreça...
i el navegador m'ha portat a un carrer sense sortida.
No em sona, ho sento.
És que no fa gaire que sóc aquí.
És una antiga granja de porcs.
Potser el Tato ho sap. Treballava en un escorxador.
El Tato?
Acaba de sortir. Si s'afanya potser
encara l'atraparà, va amb crosses.
Molt bé. Gràcies.
- Víctor! - Sí.
Ràpid.
El Sr. Tato?
És el primer cop que em diuen senyor Tato. Què vol?
Ai, perdó. Miri, és que ens han dit que ens podria ajudar.
Estem buscant una masia de porcs que es diu Can Boira,
i no hem sabut trobar l'adreça.
- Ah, i tant. - Sí. Ens podria dir on és?
Ho tenen complicat per arribar-hi si no coneixen la zona.
Ja, però és que necessitem arribar-hi, perquè és important.
Aquesta...Un moment, eh.
A veure... Això, aquí.
Han d'agafar la pista per aquí.
La pista?
La pista forestal. Van tallar el camí per fer-hi l'estació.
Per això fa anys que la masia està tancada.
Molt bé, molt bé. Doncs moltes gràcies.
I ara què fem? El cotxe el tenim aparcat a l'estació.
Doncs baixem a la propera i agafem el tren de tornada.
Em disculpes un moment?
Fàtima?
Hola.
Mira, necessitaria que em facis un favor.
És que estic de guàrdia i..
No...
Em sents?
Sí. No... En un tren, un tren...
Sí, és que necessitaria que em cobrissis un parell d'hores.
No, estic aquí per Masquefa i encara trigaré.
Sí. Em podries fer aquest favor?
Eee...
No, no, no... Sí que et sento, sí que et sento, sí.
Molt bé, parles tu amb el jutge de guàrdia.
Perfecte, perfe... perfecte.
Fàtima, eee... Moltes gràcies.
Te'n dec una. Merci. Adéu.
Perdona, perdona.
Hola, què seria?
- Un suc de taronja, sisplau. - Un suc? Molt bé. Perfecte.
Gràcies.
Carmen? Hans Müller.
Hola.
Ha dit "Hans Müller".
Busqueu Hans Müller. Tenim model i matrícula del cotxe.
Demà passat estarà ingressat.
D'aquí dos, tres dies, farem una transferència legal...
des d'un compte suís amb la mateixa quantitat.
Menys la nostra comissió, és clar.
Quan l'operació estigui tancada,
m'envia un whatsapp amb tres punts suspensius.
Molt bé.
Seguiu-lo i atureu-lo així que pugueu.
Que sembli un control rutinari.
_
Hola, sóc la Sara Grau. Ara no et puc atendre.
Deixa el teu missatge. Gràcies.
Ei, Sara... Sara, agafa el telèfon, sisplau.
Fa hores que no sé res de tu. Hores. On ets?
Carinyo, em fa molta por, em fa por...
Sisplau, truca'm, truca'm si estàs bé, d'acord? Truca'm.
És un nadó.
- No, merda... - Ja me n'ocupo jo.
No. És que abans...
Quan la Sara m'ha trucat des del tren, un nen plorava.
Al seu vagó hi havia un nadó.
Molt bé. Ara la següent.
Silenci tothom!
Silenci.
SILENCI, HÒSTIA!!!
COLLONS!!
Deixa, deixa, deixa... ja ho faig jo.
Joder...
Me cago en la puta!
Sara!
Ai, truquem al RACC, no sé...
Jo no tinc bateria. Truca tu.
Dóna'm.
- No trobo el mòbil. - Mira al bolso.
Espera.
No, no... És que el portava aquí, a
la butxaca, quan he pujat al tren.
Me'n recordo perfectament.
Filla de puta...
Filla de puta!
- La dona aquella! - Quina dona? De què parles?
La dona aquella que se m'ha tirat
a sobre. Que m'ha robat el mòbil.
- Me cago en la mare que la va parir! - Sara, té.
Hòstia puta.
- Ja està arreglat? - Ara ho veurem.
¡Ole! De verdad mi golfito. Molt bé! Molt bé!
Anem cap a casa. Tornem de dia.
De nit no trobarem la masia mai.
Vinga.
Som-hi.
Hòstia puta.
Menys la nostra comissió, esclar.
Quan l'operació estigui tancada
m'envia un wathsapp amb tres punts suspensius.
Hans Müller. Doble nacionalitat, suïsso-espanyola.
Pel que es dedueix de les escoltes,
Carmen li encarrega portar diners a Suïssa.
Allà, ingressen els diners a un particular...
i, a canvi d'una comissió, fan una transferència totalment legal...
a alguna empresa del client.
- Els diners no arribaran a Suïssa. - No.
Hem muntat un fals control antidroga.
I casualment li hem confiscat
450.000 euros en bitllets de 500.
L'hem detingut.
Resumint: tenim les gravacions, les fotos i els diners.
Tot. Ho tenim tot.
A aquesta tia la podem empurar, si volem.
No entenc res... No ho entenc.
El seu mòbil era al tren, o sigui que ella hi era.
Si no és aquí, ha d'estar ferida en algun dels hospitals.
- Ja hem trucat a tots... - Doncs hi tornarem a trucar.
Papa.
Carmen?
Sònia! Què hi fas per aquí?
Has canviat de pis, eh. Aquest és més xulo.
Sí, però potser per damunt de les teves possibilitats, no creus?
- I 240 m per una persona sola... - I tu com ho saps?
Sabem això i alguna cosa més.
Solaris, Hans Müller, Martínez-Ferri...
Per què no ens convides a fer un cafè?
O potser prefereixes venir a comissaria?
Te'n recordes que et vaig dir que tard o d'hora
els dolents sempre la caguen?
Te'n recordes o no?
Doncs, ves per on, tenim una pila de merda contra tu:
converses telefòniques, fotografies...
Fins i tot un bonic informe financer.
Perquè el cotxe aquest que portes és nou, oi?
És delicte canviar-se el cotxe?
Te'l vas comprar tu? Ens en pots passar la factura?
- És un cotxe d'empresa. - Sí, ja ho sabem.
D'una empresa del senyor Dausà. Et sona?
Està fent un projecte important a Sant Feliu.
Però tu no treballes per la seva empresa.
I després tenim aquest pis. És preciós, m'encanta.
Et felicito.
Però jo... jo no me'l puc permetre, oi que no, Sònia?
Ni tu, ni jo, ni la majoria de la gent.
De vegades no em paguen amb diners.
I tinc un bon sou, amb incentius.
Tu tens un problema i dels grossos.
Un moment, sóc advocada i això...
Precisament perquè ets advocada
t'adonaràs de la gravetat de la situació.
Pobreta. Ho té molt xungo, Sònia.
Xungo, xungo, xungo.
T'ho posaré fàcil perquè ho entenguis:
si faig una trucada, la jutge Comas et citarà a declarar.
Et preguntarà per Hans Müller, pels diners,
i com pot ser que una advocada sense experiència
sigui administradora de... tres?, no... de quantes societats?
7. Començant per Solaris.
Voldrà saber què és el que despatxes
cada setmana amb Martí Miró.
Potser perquè li fa de testaferro, oi, Sònia?
Probablement. En pots sortir malparada.
- Tret que... - ...que col·laboris amb la justícia.
Què vol dir "col·laborar"?
Vol dir que ens passaràs informació sobre l'entramat societari
i que ens aportaràs
tota la documentació que et demanem:
números de compte, moviment de capital...
No, però...
Si no col·labores amb la instrucció,
la jutge et processarà per corrupció,
blanqueig de diners,
tràfic d'influències i no sé quantes
coses més coses que et trobarem.
Acabaràs a la presó.
I tu, que ets advocada, ho saps.
Carmen: és molt fàcil.
Ajuda'ns i nosaltres t'ajudarem.
El poble no deu estar gaire lluny.
Arribem, taxi i ja està.
Sí... Doncs a mi em sembla que ens hem perdut.
I que demà ens trobaran aquí congelats.
- Descansem un moment? - Sí.
Aaai...
Sort que hi ha lluna...
No sabia que fumessis.
Només quan em perdo.
Només me'n quedava un.
Si la Marina me ve fumando, me capa.
Fa dies que no la veig. Ha deixat la boxa?
M'ha deixat a mi.
O jo a ella, no ho sé.
Com és?
No és fàcil viure amb mi..., suposo.
Ja.
Anem?
Anem.
Sí, ja ho sé. Ja-ja ho sé que és
la tercera vegada que ho repassa.
Em sembla molt bé. Ja ho sé...
Però em podria fer el favor de comprovar, sisplau,
si ha arribat algun altre ferit?
Gràcies. No és tan difícil, no? Gràcies.
D'acord? Gràcies.
Ei, carinyo, què hi fas aquí? Vés-te'n cap a casa, va.
No, no... Jo em quedo aquí amb tu.
N'estàs segura?
Sí. Mira com t'has posat...
Vine aquí.
"Vés a la merda"... és l'última cosa que li he dit.
"Vés a la merda".
Víctor.
Què va, què va, què va...
Voy.
Hòstia.
Víctor, deixa'm l'encenedor, sisplau.
Sí.
- Té. - Gràcies.
Sara, mira això.
És d'una cinta de vídeo de 8 mil·límetres.
Potser aquí gravaven les coses que
feien. Si és que fotien alguna cosa.
Mira.
Samarretes amb el logo dels jocs olímpics. Talla infantil.
I això n'està ple.
T'ho vaig dir, que feia masses preguntes.
Sospita alguna cosa.
Me l'has de treure de sobre.
Tu saps com fer-ho. No seria el primer cop.
Calma. No té res.
Però si el picoleto aquest segueix estirant el fil descobrirà coses,
coses molt lletges,
i no m'esquitxaran només a mi, t'ho asseguro.
Hi ha gent important en aquelles gravacions.
Ells també en poden sortir malparats.
Mira, estic enmig d'una crisi per això de l'accident,
tu no facis res i ja ho arreglaré, no pateixis.
Fes-t'ho com vulguis, però para-li els peus.
Hi hem de tornar de dia, potser trobem alguna cosa més, no?
...les negociacions i s'arribi a un acord...
Com es pot ser tan fill de puta...
Ja hi ha xifres oficials sobre l'accident de tren que s'ha...
Pot apujar el volum, sisplau?
...segons informa el Departament d'Interior,
32 víctimes mortals i 78 ferits, alguns en estat crític,
és el balanç provisional de l'accident
que s'ha produït a primera hora de la tarda
entre les estacions de Can Parellada i Masquefa.
Perdoni. Porti'm a la Ciutat de la Justícia urgentment, sisplau.
Perdó, perdó, perdó... per no haver estat localitzable,
perdoneu però és que no sabeu el que m'ha passat.
Què passa?
Tu tens idea... tens idea del que ens has fet patir, Sara?
Pensàvem que eres al tren. Pensava que...
Ho sento... És què no sé què més vols que et digui. Ho sento.
Teníem una possible pista sobre qui
podia haver segrestar el Kevin.
El Kevin? Tenim 30 cossos aquí dintre. 30 cossos!
- Ara mateix m'hi poso. - No cal que t'hi posis. Gràcies.
Collons... Collons!
És que has perdut el món de vista, Sara?
És que no ets tu, hòstia, no ets tu!
Et passes el dia amb aquest tio.
Sembla que no hi hagi ningú més...
Què és el que, què és el que...?
Què? Què? Digues el que volies dir.
Que m'encantaria saber què és el que realment t'interessa:
el nen, o el pare, hòstia!
Tu qui collons ets per parlar-me d'aquesta manera?
No et facis l'ofesa ara, per favor.
Aitor, per favor, jo estic amb tu.
Sí, i estaves amb el Lluís i li foties banyes cada dos per tres.
Vaig a treballar.
No, no cal. Vés-te'n a casa, o vés-te'n on vulguis.
Vaig a treballar.
Que te'n vagis a casa. És una puta ordre. Vale?
Sóc el director. Sí o no?
Un imbècil, és el que ets.
- Sara! Sara, escolta'm. - No.
- Mira, queda't el canvi. Gràcies. - Molt bé. Gràcies.
Sara?
Vinc de sopar amb uns amics i t'he vist. Com estàs?
Què et passa?
Ei...
Cada vegada que em mires m'ho tires a la cara.
- I com vols que et miri? - Que em miris normal.
La síndrome d'abstinència és molt dura,
per això hi som els amics.
Sóc un gelós patològic.
Tu ets els psiquiatre.
Tu has viscut amb algú en plan...
Hi ha coses que no s'han de dir.
Veus com no t'ho hauria d'haver explicat?
Al contrari. Ho has d'explicar.
- On em portes? - Ara ho veuràs.
- Lluís. - Què?
Que no em facis por.
Volies sinceritat, no?
www.subtitulamos.tv