Es veu que hi ha un regidor que no vol aprovar el projecte.
Diu que és massa arriscat.
Li has de fer entendre que serà molt pitjor si no ho aprova.
Vols aquesta casa?
Només cal que et deixis d'històries i facis el que has de fer.
O sigui, els mateixos que es carreguen el sector públic,
se n'aprofiten.
N'he conegut un altre. Ja no t'estimo, Pol.
Han abusat de tu.
Possiblement et van subministrar una substància
que va anul·lar la teva voluntat.
Em ve com una olor... de... Com de te a la menta.
Hi havia un profe que tots li teníem una mica de por.
- També amb el Kevin?! - Deixi'm anar!
Si l'estem buscant per matar- lo a hòsties, a mi no m'interessa.
Víctor, si vas per aquí, jo passo.
M'han trucat del Departament.
Es veu que volen desencallar el tema del nou director.
Han pensat en mi.
Si no t'importa, et diré Sara.
Com vulguis, tresor.
Mare meva... deixa'm que et miri.
I aquestes ulleres?
- Què passa? - Res.
Mecagon tot!
Vaig tenir un lio amb un client.
Nena, tu als clients te'ls menges amb patates. Qui t'ho ha fet?
És igual. Aprofitem el temps.
El "cabrón" del Fran?
Doncs qui? Doncs qui?!
- Sí. El Fran. - La mare que el va parir!
El mataré, hòstia...
Hòstia, Wendy, que... que jo no puc estar aquí tancat
i saber que t'estan fent mal, que em tornaré loco, "joder".
Ei, estic bé. No passa res.
Quan surtis d'aquí fotrem el camp i s'haurà acabat tot.
Què dius? Si no sortiré fins d'aquí 15 o 20 anys. I amb sort.
Però jo t'esperaré.
- I saps què he pensat? - No.
- Que anirem a viure a Formentera. - Estàs tu feta una bona Formentera.
No, sí! En una casa davant de la platja,
nxt, a follar tu i jo tot el dia.
Pensa només en això. Tu i jo follant tot el dia.
Només pararem per menjar i dormir.
Wendy, no pots, no podem... Hòstia, Wendy...
Quan jo surti d'aquí seré un vell.
Has de fer alguna cosa amb la teva vida, tu no pots continuar així.
- Jo estic bé, hòstia! - No! No estàs bé.
Aquest tio és un malparit i t'acabarà fent mal de veritat.
Promet- me... Jura'm, jura'm que deixaràs de fer de puta,
que et buscaràs alguna cosa i deixaràs tot això.
No puc. Com vols que ho faci...?
Sí que pots! Però ho has d'engegar tot a la merda. Tot.
No pots continuar venint aquí. Has de fotre el camp, Wendy.
- Has de passar de mi i de tot. - Com vols que passi de tu?
Wendy, no vull que tornis a venir a veure'm mai més. Ho sents?
Nooo...
Si véns seré jo qui passarà de veure't. No vull que tornis.
No, Fajardo, no...
No entens que és l'única manera? Que això nostre no va enlloc?
Jo estic aquí tancat i no sortiré. Però tu també estàs en una presó.
I has de fugir, i ho has de fer sola perquè jo no et puc ajudar.
Ho vaig intentar una vegada i mira on estic.
M'has de deixar, Wendy. M'has de deixar a mi, i a tot.
Digue'm que ho entens.
Digue'm que ho faràs.
Bé.
I ara fem l'últim, i que sigui dels bons,
perquè me n'he de recordar tota la vida.
www.subtitulamos.tv
M'agradava tenir- te aquí.
Ja, jo hauria preferit quedar- me, però...
sembla que el director ha d'ocupar el despatx del director.
Ho faràs molt bé. Segur.
No ho sé. Estic una mica acollonit, la veritat.
M'ajudaràs, oi?
No caldrà que t'ajudi.
Oh, i tant que caldrà. Tu controles moltes més coses que jo.
Perdona'm... per com he reaccionat aquests dies.
Al teu nomenament, vull dir.
Estic molt contenta per tu, de debò.
Ja ho sé, ja ho sé.
L'única cosa que no m'agrada és que te'n vagis a dalt.
Bueno... Fins ara ens separava la paret del costat
i ara només ens separarà la de dalt.
Sí. Mira, si em necessites, piques a terra i jo pujo.
No, si et necessito ja baixaré jo, no fotem.
T'ajudo a portar la caixa.
Damià?
És ella?
Sí.
- Per què no contestes? - Perquè tinc altra feina a fer.
Ah, sí? Quina?
Mirar- te.
M'encanta mirar- te.
Si la Joana sabés que som aquí,
estrenant el pis que ella m'ha trobat...
Quan t'instal·laràs?
Quan el Pol no sigui a casa aniré a buscar les meves coses.
No penso dormir allà ni un dia més. Passo de mals rotllos.
- Vine. - Noo...
- Viiine. - No. Que ja m'he vestit...
Què farem tu i jo?
Què farem de què?
Amb la Joana.
Jo ja m'he separat.
M'ha muntat una exposició a París, i a Zuric.
Ara no puc fer res.
L'he de seguir tenint contenta.
Saps que sona molt malament, això?
És el que hi ha.
Si fossis una dona, tothom diria que ets una mica...
Tu te la tires i ella et paga;
a la seva manera, però et paga.
Això té un nom, Damià.
Això és ser una mica com...
puta.
Si la Joana sap això nostre no només s'acaben les meves exposicions.
La teva feina també se'n va a la merda.
I aquest piset tan maco, també.
Tot té un preu, Carmen.
Mira el cantó positiu.
I quin és el cantó positiu que m'hagin engegat a la merda?
Mira, ara et puc parlar clar.
La Carmen vol ser la "pija" número 1 de Barcelona.
Pel que em dius només li importa la pasta, estava amb tu per què...
És que mira, jo no sé per què estava amb tu. Sou totalment diferents.
Tu ets feliç amb el que tens. I ella?
Ella mai no en tindrà prou, de res.
Tu mai hauries sigut suficient per ella.
- Això m'ajuda molt. - Hòstia, en sèrio, Pol!
Hi ha gent que mai no podrà ser feliç. Sempre en necessitarà més.
Si no és un cotxe més gran, és una casa més gran,
o un nòvio més guapo, o més ric, o més el que sigui...
És que m'és igual, és gent tòxica.
T'emmerden la vida i et fan creure que si no ets com ells,
si no aconsegueixes el que ells volen, has perdut, ets un fracassat.
I mira... no és veritat, Pol. Això no és veritat, hòstia!
I això què és?
"L'Estat i la Revolució", Lenin.
Tio, collons, quines lectures.
No, no és meu. L'he de tornar.
Va, Pol, sisplau, fes- me cas. Pensa en positiu.
T'has tret de sobre una tia que t'hauria pogut fer molt més mal
del que ja t'ha fet.
Has de tornar a ser tu, a tenir sentit de l'humor,
a fer acudits dolents, a intentar lligar- se tot el que es mou...
Menys a mi, eh. Que a mi... m'agraden depilades.
Ui... Qui és que fa els acudits dolents?
- T'estimo. - Jo també.
Follem?
Durillo... Es depila, la Sònia?
Hola, Joana. Bon dia.
Vols alguna cosa? Un caputxino, un tallat...
- Et vull fer una pregunta. - Digues.
Com vam quedar quan et vaig dir d'anar a l'estudi del Damià Camps?
No entenc què vols dir.
Et vaig dir que seria un cop i prou.
Sí.
El sentit d'això era que no volia que tornessis al seu estudi.
Te'n recordes que t'ho vaig dir?
Sí, Joana, no sé on vols anar a parar.
Et vaig pagar per fer un servei, però era un servei i prou.
De debò que no entenc de què m'estàs parlant.
Et vas deixar això.
- M'he tornat boja buscant- lo. - No sabies on era?
No.
- Però tu de què vas? - Joana, què passa?
- He vist el quadre. - Quin quadre?
Molt bé.
Mira, saps què? No en parlarem més.
Sobretot perquè no ens tornarem a veure més.
Jo, ara, me n'aniré i així que em tombi,
tu començaràs a recollir les teves coses i te n'aniràs a casa.
Demà et trucarà el gestor i et dirà el que et pagarem d'indemnització.
Serà un acomiadament improcedent, ho reconec.
Et desitjo que tinguis una vida molt interessant, Sandra,
però serà sense nosaltres.
Adeu.
Hola.
Hola, Muntada. Perdoni, és que volia comentar- li una cosa.
Anava a sortir. Tinc una mica de pressa.
Només serà un segon.
Eee... He vist que a Banyoles fan un torneig infantil d'escacs.
La Lia podria apuntar- s'hi, no?
No, no... No està preparada. No.
Encara que sigui només per... com una prova.
- No. No està preparada. - O per veure si té el nivell.
Miri, vostè faci- li de pare.
Els escacs deixi'ls per mi, sisplau. Hm?
I ara, si no li sap greu...
Molt bé... Com vulgui.
- Adeu- siau. - Adeu- siau.
El llibre.
Ja me l'he llegit.
Què? Interessant, eh?
- Ssssí. Sí, sí... - Ui, ja veig que no.
Però no calia que vinguessis expressament per tornar- me'l.
Un altre dia que haguéssiu vingut me'l portaves i ja està.
Ja, però m'he estimat més...
No m'agrada la gent que els deixes coses i triguen anys a tornar- les.
Noi, que només es tracta d'un llibre.
Si haguessis vingut a tornar- me la filla, encara.
Però un llibre no n'hi ha per tant, home.
No sé... Volia donar- te... les gràcies.
Pel llibre. I per tot.
Que passa res? Esteu bé amb la Carmen?
Hmm... Va a dies.
Ja.
I ara esteu en dies. Mal temps, eh! Fa mal temps.
Mira, la meva filla és com és,
ja saps que a mi no...
I no és culpa teva, eh, que tu ets un bon xaval.
És per aquesta gent amb qui va en aquest cony de feina que té.
El Miró aquest.
Aquesta gent es pensen que són els reis del món, i tu estàs amb ells,
veus tot el que tenen i dius: "eh, jo també ho vull".
I et tornes "gilipollas".
Saps que ets la segona persona que em diu el mateix en el dia d'avui?
Doncs serà que tenim raó.
La meva filla ha perdut el món de vista.
Però tornarà. No és dolenta. Tornarà.
- Només cal esperar. - No ho sé.
Ets un bon nano. Em caus bé.
Mira, farem una cosa.
Te'n deixaré un altre, de llibre.
I quan l'hagis llegit i tornis amb la Carmen, ja me'l portaràs.
- Aquí. Aah...! - Ei, estàs bé?
S- sí... Encarcarat és el que estic.
Té, una del Pedrolo.
De lladres i serenos.
Mentides..., traïcions..., assassinats.
La vida real.
"Joder".
Bona nit, Wendy.
Bona nit, Benet.
Què tal la setmana?
Com sempre. Vols el teu gin?
No. No, no, avui no.
Què t'ha passat a l'ull?
Res. M'he donat un cop.
Ja...
Què et ve de gust, avui?
Ja ho saps. Una dona a qui pugui estimar sempre.
I com vols que sigui aquesta dona?
Ui, a veure, deixa'm pensar...
Rebel.
Esquerpa.
Valenta.
Què més?
Exigent. Pacient.
Feréstega.
Què vol dir "feréstega"?
Salvatge.
Quina casualitat. Jo sóc ben bé així.
Quanta estona et quedaràs?Una hora.
I què em portes, avui? Ja saps que l'espero.
Avui... és d'un poeta que es deia Gerard Vergés.
Era farmacèutic.
A veure aquest farmacèutic.
"Són certes les paraules que vam dir- nos,
certa la primavera del teu cos
i cert l'espill d'amor dels teus ulls negres."
"Suau plovia sobre el bosc tendríssim de pins
i diminutes margarides.
Sols el silenci, sols nosaltres sols.
D'aquí a alguns anys potser recordaràs que algú, algun dia,
et va estimar moltíssim.
I et pujarà a la gola una dolçor,
com una immensa mel, com una música.
La mateixa dolçor que ara jo sento recordant- te en la meva soledat.
Res no val tant com un instant d'amor."
Res no val tant com un instant d'amor...
Joana, ja t'he dit que no estan acabats.
Oh, això és nou. Qui és la model?
Ningú. L'he fet jo. No és ningú.
Ah, doncs sembla algú molt concret.
- D'això es tracta, que tingui vida. - Ja...
És diferent a tot el que has fet fins ara.
De tant en tant, m'agrada fer retrats... imaginaris.
"Retrats imaginaris". És un bon títol per una exposició.
- Els hi podríem dir als de París. - No ho sé. No crec que en faci més.
Sí, home sí. Està molt bé. Fes- ne més.
- Marxarem demà passat. - Demà passat?
A París, a parlar amb els de la galeria. Et volen conèixer.
- Tens algun compromís? - No.
Doncs cap a París.
Et quedaràs a dormir?
- Vols? - Esclar que ho vull.
Avui no puc. Tinc un marit que he de cuidar.
Això és una puta merda!
Vale, estic cansada. És una puta merda? És el que hi ha, vale?
- Cago en la puta! - No, no, no... vale. Perdó, perdó!
Deixa això!
Escolta, Sara, m'estic informant sobre els abusos a menors,
i la majoria dels casos, la gran majoria, és gent coneguda.
Són família, amics, profes...
Estic pensant que potser podríem començar per aquí, no?
Puc parlar amb els veïns que teníem al bloc, no sé...
Sara, m'escoltes?
Hi ha una cosa... Potser no és res, eh.
Mira la foto del Kevin, de la classe.
Oi que el dia que va desaparèixer portava una gorra vermella?
Sí. L'hi van regalar i no se la treia mai.
Doncs, veus aquest d'aquí? El del xandall que sembla l'entrenador.
També la porta. Vull dir... potser no és res. Saps qui és?
És que jo..., si et dic la veritat, jo a l'escola no hi anava mai.
No en tinc ni puta idea. Qui és aquest?
Ah sí, el reconec. Era el professor de gimnàstica,
i també era l'entrenador de l'equip de bàsquet on jugava el teu fill.
Dec tenir el nom apuntat a la llibreta.
Hòstia, és veritat. És l'entrenador. A algun partit sí que hi anava.
Això de la gorra vermella pot ser una casualitat, o no res.
- Molta casualitat, no? - És una gorra vermella.
- Anem a veure'l demà. - No, no.
Si de cas ja aniré a veure'l jo. Tu no vas a veure cap més professor.
Una mica més de cafè?
Aitor, estem pendents fa dies
que canviïn l'extractor de la màquina d'esqueletització.
No xupa gens. Ara et toca a tu, això, no?
Sí, suposo que sí, però... encara no sé com funciona.
Però no pateixis que m'ho miraré. Has vist la Sara, per cert?
Em sembla que ha trucat per dir que arribaria tard.
Molt bé.
"Felicitats pel teu nomenament".
"Oh, moltes gràcies, la veritat és que no m'ho esperava gens",
"Estem segurs que ho faràs molt bé", "Gràcies".
Mm! "Joder"!
Què, alguna idea nova?
He estat fent proves però... No sé.
Tot el que he mirat deixaria línies de fractura, no seria tan net.
Manualment seria impossible.
Hauries de picar amb un martell pesant,
picar amb un punxó de punta plana amb el mateix diàmetre del forat...
i picar tan fort i amb tanta precisió
per no produir lesions que no...
No. Ha de ser alguna cosa mecànica com...
com un arpó.
Un arpó?
No, no pot ser un arpó. Un arpó és punxegut.
No, no...
Hauria hagut d'entrar molt endins per deixar un perímetre com aquest.
I la resta òssia és tan... tan perfecta, tan rodona...
És impossible.
És que és molt... molt professional, és com una trepanació quirúrgica.
De fet, he estat mirant trepanadors, els que hi ha al mercat,
i els que hi havia abans, i deixen marques diferents,
i tampoc no deixarien la resta de l'os intacte, s'esmicolarien.
"To be or not to be..."
- Bon dia. - Bon dia.
Perdoneu. Que fort, m'he adormit! Feia anys que no em passava.
Doncs crec que el "dire" ha preguntat per tu.
És que no pot viure sense mi.
Doncs què... què fem? Ho deixem estar, no?
Si no es pot, no es pot. Ho hem provat.
Guardo el motlle i aquí pau i després glòria.
No, no, no ho deixem. Vaja, jo no ho penso deixar.
Si ho deixo no m'ho trauré del cap.
Ara, tu, si tens altra feina, doncs...
Això mai. Si vols que continuem, continuem.
Jo no sóc dels que deixo les dones, em deixen elles a mi.
Ei, estàs molt enfeinat?
La Vivancos m'ha demanat que canviem una màquina de no sé què.
Ah sí... Un extractor. Està obsessionada, sí.
També m'ha dit que has trucat que arribaves tard.
Sí, ahir vaig tenir una reunió fins a les tantes...
Una reunió?
Sí, amb el Víctor, el pare del Kevin.
Sisplau...
Ei, ei... hi ha una pista que potser es pot seguir.
Hem trobat una foto...
Bé, és igual, hi ha una cosa que potser ens porta a algun lloc.
Si la policia diu que no s'hi pot fer res
deu ser que no s'hi pot fer res.
Hi ha milers de casos terribles i tu ho saps, ho saps millor que ningú.
És que no sé què t'ha agafat per ajudar aquest Víctor.
En tot cas, això és cosa meva, no?
Ja, però arribes tard perquè has quedat amb ell. I això és cosa meva.
Aquesta és la primera bronca del nou senyor director
de l'Institut de Medicina Legal de Catalunya?
Molt bé. Entesos.
- Ah, hola, bon dia. - Bon dia.
Òscar Vila, oi?
Sí.
Sóc en Fidel Martín. No sé si em recorda.
Doncs ara mateix no.
Jo era guàrdia civil.
Vaig investigar el cas de la desaparició d'un nen
fa uns quants anys, un alumne seu.
Kevin Álvarez. Ho recorda?
Sí, esclar.
- Ara sí. Vostè era... - Vaig parlar amb vostè, però fa molts anys.
Fa uns dies s'ha trobat el seu cos,
i la família m'ha demanat de tornar a investigar el cas.
Estic parlant altre cop amb alumnes de l'escola, amb professors...
Però... Van detenir el pare, oi?
Sí, però ell no era el culpable.
Va ser... Vam estar mesos buscant- lo.
Sí.
No n'havia sentit res. On l'han trobat?
En una cova. Algú el va matar i va amagar el seu cos.
Pobre xaval.
L'apreciava molt,
perquè jo també era l'entrenador de l'equip de bàsquet i ell hi jugava.
Bé, de fet, si l'he vingut a veure a vostè és per un detall.
El dia que va desaparèixer,
els seus pares diuen que portava una gorra vermella.
I a la foto de l'escola vostè hi surt... amb una gorra vermella.
Sí, era la gorra de l'equip.
En vaig comprar una a tots els nens.
Jo me'n vaig posar una, per la foto, per fer una gràcia.
Ja.
No ho sé. Tornaré a pensar- hi,
però no crec que em vingui res de nou al cap
que no hagués dit en aquell moment.
Ensinistra gossos, vostè?
Quan vaig deixar d'entrenar, vaig dedicar- m'hi.
Fa dies que em balla pel cap de comprar- me un gos. Té cadells?
No, no, no sóc criador. Només els ensinistro.
Gossos per caçar, per vigilància, rastreig.
També em porten gossos problemàtics i els arreglo.
Però, si en vol un li puc mirar. Conec molts criadors.
I té molts gossos, aquí?
No, no, ara no. La cosa està fluixa.
Els puc veure?
Les gàbies són allà.
Amb aquest no he pogut. Satan, es diu.
Està com una cabra. Ataca tot el que veu.
Segurament l'haurem de sacrificar.
Vaja, pobret...
I ara em sap greu,
però els gossos també tenen les seves rutines i els seus horaris.
- He de seguir fent feina. - I tant, i tant...
Li deixo el meu telèfon.
Si em fa el favor de pensar- hi una mica i recorda alguna cosa...
Hi pensaré.
Gràcies.
"L'han anat a buscar a la peixateria i els han dit que..."
"...el cotxe a casa, sobretot els que més contaminen, i agafar..."
"Aquesta línia d'inestabilitat va arribant
i també, encara que ara..."
"...ens visitarà per parlar- nos..."
Que fills de puta...
Hola. Un gin, sisplau.
- Perdoni, és d'aquí, vostè? - El què?
- Si és d'aquí? - Del barri?Sí.
És que... A veure...
A vostè li agrada jugar a cartes?Jugar a cartes?
Sí.
Per què m'ho preguntes?
No, per res, per res... Disculpi, disculpi. No he dit res.
Gràcies.
Fas unes preguntes molt rares, tio.
Sí, quan ho he dit me n'he adonat, sí.
Deu pensar que...Podria pensar que ets un poli.
Però un poli no va fent aquest tipus de preguntes.
I a més, si fossis poli ja estaries jubilat.
Sí, ja ho pot ben dir, ja.
Per què m'has preguntat si jugo a cartes?
És que... A veure...
M'han donat una adreça, hi he anat, però no hi he trobat ningú.
M'han dit... m'han dit que aquí...
Els divendres. Aquí només hi trobaràs gent els divendres.
Collons, això no m'ho havien dit! Ja ho saps com és aquesta partida?
Van molt forts, eh.
Per entrar- hi s'ha de portar molta pasta.
Sí, ja ho sé, ja. Ja la porto, ja.
Molt bé.
Doncs...
ens veiem divendres, no?
Gràcies.
Escolta, ei, ei... No te'n vagis encara.
No te'n vagis, home, ja que has vingut.
- Et convido a una altra copa. - Gràcies, gràcies.
Ho sento, però hauríem d'anar tancant.
Sí, jo ja... jo ja me'n vaig, que se'm fa tard, se'm fa tard...
Però on vols anar, si estàs fet una merda.
Doncs mira que tu. Tu també, eh?
Hòstia, és veritat.
Divendres aniré a la partida per veure com jugues.
Et fotré les peles.
Ja saps que per entrar són 5.000 euros.
- Esclar que ho sé. - I els portes?
Collons! Esclar que els porto!
Hòstia puta...Xt!
Vols saber un secret? El meu secret?
Digues, digues.
Però és un secret, eh! No ho has de dir a ningú.
A ningú, tio.
Saps... saps com sé quan un tio no té bones cartes?
No...
No? Jura'm que no ho diràs a ningú. És un secret.
No, no... que no ho diré a ningú. T'ho juro, t'ho juro.
Doncs, quan un tio agafa les cartes de sobre la taula...
Primer t'has de fixar si és dretà o esquerrà.
Dretà o esquerrà...
Mira, que t'ho ensenyo. Tu ets dretà o esquerrà?
Dretà.
Deixa'm la mà. Posa la mà aquí sobre.
Doncs... així és com jo sé
quan un dretà... em vol enganyar.
Escolta'm bé, fill de la gran puta, a la Wendy ni tocar- la, em sents?
No li tornis a posar la mà a sobre. Mai! Em sents? Mai!
Digues que sí.Sí.
Digues que sí!Que sí, que sí.
Vaig parlar amb la Carmen per allò de Sant Feliu.
Em sembla que ha entès el missatge.
M'ha dit que ja ha pogut parlar amb l'alcalde i que demà hi va.
A veure si se'n surt. Ja li convé.
Ho arreglarà, ja ho veuràs.
- Me'n vaig a París amb el Damià. - Ja tornes a marxar, Joana?
Estem preparant l'exposició. Si vols, ho puc posposar.
No, no, no... Vés, vés, vés. Vés, vés...
Ja hi ha una proposta per les llistes.
I què?
Vas el 6. Correcte, no?
Correcte, sí.
El que no trobo tan correcte és que el Viciana vagi el 4, abans que tu.
A mi tampoc m'agrada.
I només dues dones entre els 10 primers. En quin món viviu?
- Qui hi vols posar? - Qui sigui. La Fíguls, que va la 13.
No podeu anar amb un 20 per cent de dones entre els deu primers...
I això encara, però que el Viciana vagi abans que tu,
després del que va fer a l'últim congrés.
- Sembla que li donin la raó. - S'ha fet molt amiguet del Querol.
Perquè és mig pagès, com ell.
Si va davant teu, és una abaixada de pantalons.
I ja no tenim edat per abaixar- nos els pantalons.
No ens els hem abaixat mai. No t'ho deixis fer.
Era un tio alt, gros, d'uns 60 o 70 anys, amb el nas gros.
Em va dir: "no tornis a tocar- la, no tornis a tocar la Wendy".
Va, hòstia, digue'm qui és, segur que saps qui és.
- Amb barba? - Sí, hòstia, amb barba.
No ho sé.
El "cabrón" aquest m'ha clavat la mà en una barra del bar.
Me'l penso follar viu, tu segur que saps qui és, o qui li ha encarregat.
- No sé res, t'ho juro. - No tinc ganes de fer això, Wendy.
- És que et juro que no ho sé... - Va, digue- m'ho i ens ho estalviem.
- No, et juro que no... - Hòstia! Digue- m'ho!
Hòstia, digue'm qui és!
Digue- m'ho, hòstia!
Digue'm qui és! Digue'm qui és! Digue'm qui és, hòstia!
Digue- m'ho, Wendy!
Hòstia! Aaah!
Filla de puta, filla de puta, filla de puta...
Filla de... puta!
No, no puc. No puc.
Això de la dona tens raó, m'ho miraré, però no abaixaré el Viciana.
Posa'l al 7 i apuja la Dolors.
Martí, això que em demanes és una qüestió personal.
Jo també hi era al congrés. Tots hi érem.
Ningú llegirà això com et penses.
No saps el que m'ha costat fer aquesta llista.
He de pensar en el partit, no en les persones.
- I en què creus que penso, jo? - És molt difícil saber en què penses.
T'ho diré. Tens raó que és una qüestió personal,
però no ho és perquè sigui jo o que sigui ell, no.
Mira, quan algú porta mitja vida jugant- s'ho tot pel partit,
qui sigui, quan algú arrisca fins i tot la seva llibertat
perquè aquest projecte continuï sent guanyador
i ve qui sigui i el qüestiona, com va fer el... Viciana,
si després no es deixen les coses clares
ja em diràs tu qui estarà disposat a fer el que jo faig.
Ja ho sé, Martí...
I el que jo faig s'ha de fer, ho saps perfectament,
ho ha de fer algú, i qui ho fa ha de sentir que té el partit al darrere.
Ja ho sé Martí, però...
Ha d'estar segur que no li faran el llit.
I no només perquè li tenen por, perquè sap massa coses...
i si el traeixen podria rebentar- ho tot, no per això.
Ha d'estar segur perquè hi ha una cosa que està per sobre de tu,
de mi i d'ell, que és el nostre projecte de país,
i si algú, qui sigui, se l'ha jugat per mantenir- lo viu,
el que no es pot fer és premiar aquell que l'ha menystingut.
M'entens, Querol?
Ja ho tinc.
Què és això?
Un percussor per bestiar. L'he provat. L'orifici és exacte.
Funcionen amb cartutxos de metall,
però també n'hi ha d'aire comprimit que produeixen el mateix forat.
Fan que un pern de ferro surti disparat i torni a la seva posició.
És per això que només hi havia el forat. No deixa cap resta.
Ensenya- m'ho.
Està pensat perquè els animals perdin la consciència,
el prospecte diu que queden anestesiats,
llavors els obren en canal i moren dessagnats.
O sigui que...
O sigui que, si ho van fer amb això és molt probable
que quan van deixar el cos del nen a la cova encara no fos mort del tot.
L'hi hem d'ensenyar a la Sara.
Sí.
Aaai... Només de pensar- hi se'm regira l'estómac.
És que... és que no sé ni si l'hi he de dir al seu pare, això.
Què en traurà si l'hi dius? Jo no l'hi diria.
A més, per la policia és un cas tancat.
Sí, per la policia, sí.
Aquest regidor és un noi jove que vam posar a les llistes
perquè és molt conegut aquí, munta saraus i coses per la canalla.
No em pensava que em sortiria per aquí.
Però vostè té els vots suficients per aprovar la requalificació.
Sí, però no el vull tenir tafanejant tot això.
Si rasca una mica em pot posar en un compromís.
De vegades paga la pena arriscar- se.
M'estimo més passar dels diners.
Em sap greu però ho haurem d'aturar, almenys durant un temps.
Quant de temps?
A les properes eleccions m'ho manegaré per fer- lo fora. Ara no.
- No sé si podrem esperar tant. - No hi ha res a fer. Està decidit.
Perdoni.
Sí?
Què dius?
Encara no ho sabem del tot. Però fa molt mala pinta.
Hauries de venir.
No, és que ara no puc. Estic fora.
T'estic dient que ara no... no puc.
Doncs jo mateixa. Adeu.
- Cap problema? - No, res greu.
Bé, doncs si no hi ha res a fer, no hi ha res a fer.
Les coses no sempre surten com un vol.
Exacte.
Per cert, sap d'algun lloc on pugui anar a dormir?
És que se m'ha fet molt tard i no m'agrada conduir de nit.
Al costat hi ha un hotelet on hi va la gent que ve per l'ajuntament.
Ara faig que hi truquin i li reservin una habitació.
- Ah, moltes gràcies. - Només faltaria.
És que sóc una mica poruga per conduir; bé, per conduir i per tot.
Només pensar que ara hauré de buscar un lloc per sopar...
No m'agrada sopar sola.
Hola, sóc el Benet. La Wendy estarà lliure avui a la nit, cap a les 10?
Com és? Què li ha passat?
Ho entenc. Gràcies.
Sempre m'he preguntat per què els homes casats
us emboliqueu amb altres dones.
Tu no estàs casada?
Si estigués casada no seria aquí, amb tu.
Ja.
T'estimes la teva dona?
- I a què ve això, ara? - No, res. Pensava.
És clar que l'estimo, però això és una altra cosa.
- Ha passat i ja està, no? - I ja està. No té més importància.
Dona, som grandets tots dos. Ja sabem el que fem.
¿La teva dona pensaria el mateix,
que no passa res perquè som grandets i sabem el que fem?
Escolta, de què vas? No m'està agradant gens, aquesta conversa.
Ni a mi la gent que no compleix els seus compromisos, que no és lleial.
Perdona?
Però, esclar, si ella no ho sap, no passarà res.
Aquestes coses només són un problema si ella se n'assabenta.
- Si no, tots tranquils. - Però què m'estàs dient?
No pateixis... Ella no ho sabrà mai, si fas el que has de fer.
Ets una mala puta!
Què vols, Pilar?
I per què l'han sedat?
Vinc.
I tu on cony eres?! T'he trucat mil vegades!
Tota la puta tarda preguntant per tu!
Et volia dir alguna cosa molt important, però a tu, no a mi!
On punyetes eres, hòstia?!
Com està?
És mort, Carmen.
És mort.
No...
I no hi eres... (plora)
Hola, sóc... sóc l'entrenador.
Perquè hem de parlar.
Ja ho sé, però és que això és important.
No m'expliquis res més. Tu tranquil. No facis res i la cosa passarà.
I no em tornis a trucar aquí mai més.
Merda!
Damià..., sóc jo.
Ja, però és que jo necessito parlar amb algú.
El meu pare... s'ha mort.
Em trucaràs?
T'estimo.
Qui era?
Ningú.
Hòstia!
Su puta madre...
"El mal recau sobre qui el fa..."
"sense que ell mateix sàpiga d'on li ve".
Ho diu la Bíblia.
Hola, sóc jo...
Estic...
El meu pare s'ha mort.
Avui.
Estic sola, i...
Aitor?
Sí?
Sobre el número i la identitat de les víctimes
encara no els puc proporcionar dades fiables.
Quan la Sara m'ha trucat des del tren, un nen plorava.
"Un bon jugador ha de ser fort,
ha de poder superar qualsevol cosa,
aguantar el dolor...
Ho podràs fer, Piranya?"
"Seràs capaç d'aguantar el dolor?"
www.subtitulamos.tv