Rosalia?
El cos que han trobat és del Kevin.
El Kevin.
I m'han dit que fa 5 anys que ha prescrit.
Ningú pensa fer res. I jo no sé per on començar.
Vaig preguntar qui va portar el cas... Fidel Martín.
El jutge i les autoritats tenien pressa per tancar el tema.
Operació Gangrena.
Privatitzacions irregulars, blanqueig de diners...
Hi figura com a administradora única Carmen García Bofarull.
Et vull dibuixar.
Creus que em despullaré a la primera de canvi?
"Un dels neurocirurgians més prestigiosos del món,
ha tornat a casa nostra per participar en un..."
O malalts tenen els ingressos més baixos.
Mantenir doncs una sanitat pública...
- No esperava veure't. - No em tornis a trucar. Mai més.
Em pensava que ens ho podíem explicar tot.
Tot, no.
Jugar als escacs és com explicar una història.
L'obertura és com el primer acte, on presentem els personatges.
Els peons són com els actors secundaris:
molt més importants del que semblen.
I la mateixa nit de bodes,
el cotxe va derrapar i tots dos es van matar a l'accident.
Ai, per favor! Quin mal rotllo!
Va, fuma!
I en nits de lluna plena hi ha conductors que han vist,
en aquesta mateixa carretera,
una noia amb un vestit tacat de sang fent autoestop.
Para, que m'està agafant "yuyu".
Una noia amb cara de morta, que sembla mig boja...
Que paris, "joder"! És que ets idiota!
Hòstia!
www.subtitulamos.tv
Accident de cotxe, policontusions...
i possible fractura a extremitat inferior dreta.
Va indocumentada.
- Per allò de l'impacte ambiental? - No, no és per això.
Es veu que hi ha un regidor que no vol aprovar el projecte
i diu que és massa arriscat.
El projecte és perfectament legal, compleix tots els requisits.
Sí, però hi ha una part del solar que s'ha de requalificar.
I es veu que el regidor aquest diu que tot plegat
només és una manera artificial de fer pujar el valor dels terrenys
i que no ho aprovarà.
- I sense ell no es pot aprovar? - Sí, sí, no hi ha cap problema.
L'alcalde té els vots dels altres,
però no s'atreveix perquè diu que aquest noi no es quedarà quiet.
Això ho hem d'arreglar.
El Dausà està disposat a doblar el que li havia ofert
i li ha dit que ni així.
Vés- hi tu i parla amb ell.
Li has de fer entendre que serà molt pitjor si no ho aprova.
Ho faria jo, però no m'hi puc implicar directament.
Bé, no sé si...
- Ho intentaré. - No ho intentis, fes- ho.
Home!
Ja pensava: "aquest se'n va sense dir adeu..."
Només et vull agrair les atencions que he rebut
i que hagis pensat en mi pel teu projecte.
És una oferta que haurem d'estudiar amb calma.
No, no m'estic fent enrere, però vull que fem les coses bé.
Gràcies.
Martí, ara me'n vaig uns dies a Londres...
i després torno als Estats Units, estem en contacte.
I digue- li a la Joana que em sap molt greu no haver- la vist. Adeu.
En aquesta fase, què fan els peons?
Ocupar el centre.
I deixar espai per les altres peces.
A tothom li agrada moure la dama.
Però tu ja saps que és un error...
fer sortir la dama massa aviat.
Perdona, estic buscant l'Àlex Garriga.
- Sí, és aquí. - Gràcies.
Vale. Adri, abaixa'm una mica la pala de dalt. Vale, una mica més.
- Perdona... - Sí.
- Ets l'Àlex Garriga? - Sí.
No et deus recordar de mi. Sóc el pare del Kevin Álvarez.
Ets tu, no?
El Piranya...
"Joder". Fa mil anys d'aquesta foto.
- Podem parlar un moment? - Adri! Vaig a fer un piti, eh!
De petit estava molt gras i em deien el Piranya,
pel tio aquest que sortia a la tele.
Al col·le em van fer la vida impossible.
- Bullying, no, en diuen d'això? - Sí.
Però el Kevin, no. El Kevin... ell no era així.
No parlàvem gaire, eh, però érem amics.
Saps que l'hem trobat?
El Kevin no et va comentar mai res?
De què?
De si tenia algun problema, si se sentia amenaçat per algú...
- Ja li he dit que no parlàvem gaire. - Qualsevol cosa em va bé...
Hi havia un... El Cuervo, li deien. Però vaja...
Qui és el Cuervo?
Era un profe. El profe de ciències, que tots li teníem una mica de por.
No recordo com es diu...
I què fotia, el cuervo aquest?
Deien que era marica.
I que al laboratori a vegades doncs... Ja m'entén.
Crec que el van acabar expulsant del centre.
- Per abusos? - No ho sé, no ho sé.
Només sé que tots li teníem una mica de por.
I a la policia no li vas comentar res de tot això?
No, no... mai m'ho van preguntar.
- Ja. - Nen! Tu, què?
Ja vinc, ja vinc. Ho sento, eh.
Cànoves, es deia... Hòstia, Cànoves! El Cànoves, de Ciències! Cànoves.
Gràcies.
Aquestes són mones.
- No sé si a la Carmen li molaran. - Però a tu t'agraden?
- A veure si n'hi ha de més cares. - Com que de més cares? Què dius?
Si li dic que les copes estan tirades de preu no li agradaran.
Últimament tot ho troba cutre. Els mobles, el pis...
Com que ara cobrarà pasta
se li ha ficat al cap que hem de buscar un pis més gran amb terrassa.
Però, "joder", m'he fotut un curro de l'hòstia,
però de l'hòstia, eh?, rascant i pintant.
No sé, està rara, està rara. La feina nova aquesta...
Ja.
- No té temps per res. - La Sònia està igual.
- Cada dia arriba a les tantes. - I aquestes què?
- Quines? - Aquestes.
Ah, estan bé.
- Te les regalo jo. - Sí, home.
- Que sí. - No.
- Que sí. I les estrenem al sopar. - Quin sopar?
Tio, el que vas dir que faríem tots quatre quan acabessis amb el pis.
Sopar de parelletes.
Va... Que la Sònia i la Carmen no es coneixen.
Sí, sí que es coneixen. D'allò de... del Mataiaies.
Personalment, vull dir.
Sopem demà?
A veure si la Carmen pot...
Em vaig oblidar de presentar una prova de descàrrec
i el meu client en va sortir malparat.
I a la sortida... vaig seure en un banc i em vaig posar a plorar,
pensant a deixar- ho, saps?
I aleshores es va acostar el Pol,
em va donar un paquet de mocadors.
Però no sé com, em va fer riure...
i vam acabar la nit fent el burro en un karaoke.
És un tio fantàstic.
Em va ajudar a tirar endavant en un moment que...
Llàstima que tingui tan poca...
Ei. Com estàs?
Et trobo a faltar.
Em sembla que no ha estat bona idea estar tants dies sense tu.
Però ha valgut la pena. Tinc bones notícies.
Ah, sí?
- Al vespre t'ho explico. - Al vespre?
Hm. Agafo un avió a les 8.
D'aquesta nit?
- Eeeh... Vols... Et vinc a buscar? - Ja vindrà el meu home.
Ahà.
- Què tens? - Que tinc de què?
"Et noto..."
Fas una veu estranya.
No, no. És que... M'he passat la nit treballant i...
Així m'agrada.
I tu, m'has trobat a faltar?
Sí.
- Digue- m'ho... - Va, no siguis tonta.
Digue- m'ho.
És clar que t'he trobat a faltar.
Sí, jo també.
Ei. On vas?
- A casa. - No vindrà fins aquesta nit.
Deixa'm passar.
- Carmen... - No sé què estem fent.
Escolta: a mi tampoc m'agrada aquesta situació,
però què vols que faci?
Portem 7 anys junts, és la meva marxant. Tenim un contracte.
Les coses no són tan fàcils...
Per mi tampoc ho són.
Al final de l'obertura les torres estan connectades
i ja hem activat les nostres peces.
Ja tenim un pla.
Però es plantegen tot de problemes,
amenaces, conflictes.
Comença el segon acte de la partida.
I ara és quan el joc es complica.
Doctora. Doctora!
Tranquil·la, ets en un hospital.
Has tingut un accident.
No te'n recordes?
T'ha atropellat un cotxe.
T'has trencat un braç i també un parell de costelles, però estàs bé.
Gràcies.
De res.
Quants dits veus?
Un.
I ara?
Tres.
Com et dius?
Fàtima.
Fàtima què més?
Fàtima Nassri.
Fàtima Nassri. Comunica- ho als Mossos.
Què fas? Portes una via al braç.
He de ser a casa abans de les 11.
Fàtima, són les 4 de la tarda.
Què hi feies, en aquella carretera?
Quina carretera?
Com t'has fet les ferides a l'entrecuix?
No... no... no me'n recordo.
Fàtima, no t'espantis.
És probable que hagis patit una agressió sexual.
Ho haurem de comunicar al jutjat.
Després vindrà un metge forense i et farà un reconeixent.
El... el meu pare...
Nosaltres avisarem la teva família.
- Encara no has plegat? - Mira qui parla.
Sí, és que havia d'omplir uns informes i, en fi...
Com ho porteu?
Malament.
Quan no tens ni idea del possible objecte productor de la lesió,
les possibilitats es multipliquen.
Has de comparar totes les cares, totes les puntes...
- A tu també t'ha agafat, eh? - El què?
L'obsessió per aquest cas.
- Només intento fer bé la meva feina. - No, si la Sara està igual que tu.
Ah, sí?
Sí, diu que és un cas diferent dels altres, però què vols que et digui.
Jo només vull saber... què li ha causat aquesta lesió, saps?
Perdona, m'estàs tapant la llum, ho sento.
I vols dir que val la pena dedicar- hi tantes hores...
Que no tens feina tu o què?
Sí, perdona, és que volia dir- li una cosa a la Sara però...
- La Sara acaba de marxar. - Ah sí?
I t'ha dit on anava?
Fàtima Nassri, 15 anys, de Badalona.
Sembla que ha patit una agressió sexual.
Té pinta de ser una submissió química.
- A veure què ens diu. Gràcies. - De res.
No, ara no poden entrar, eh?
Hola, Fàtima.
Em dic Sara i sóc metge forense.
Et faré unes preguntes.
Jo també tinc una amiga que es diu Fàtima. És un nom molt bonic.
La doctora m'ha dit que no recordes res del que va passar.
Molt... poc.
Recordes què hi feies ahir a l'Arrabassada?
Mira, farem una miqueta de memòria, d'acord?
Què vas fer ahir a la tarda? Havies quedat amb algú?
Sí.
Sí?
Sí, a... a la tarda.
Amb... amb unes amigues.
La Cris i la Loli.
De l'institut?
Sí.
La Cris feia 15 anys
i la Loli va dir, fa dies, que podríem anar a una disco.
Quants anys tens?
15.
Amb 15 anys us deixen entrar a la disco?
Li vaig agafar el DNI a la Yasmina.
- Qui és la Yasmina? - Ma germana.
Té 18 anys.Jo també ho havia fet, això.
I els teus pares no...
No, no, no... m'haurien deixat.
Ells són molt...
Jo només volia ballar... i passar- ho bé.
I ja està.
Tranquil·la.
Tranquil·la, Fàtima. Què vas fer després?
Vaig dir que anava a estudiar a casa d'una amiga,
però em vaig canviar de roba i vam anar a la disco.
Vas parlar amb algun desconegut?
Hi havia un noi que em mirava.
Jo patia perquè havia de tornar d'hora a casa...
però la Cris no...
I... i llavors e- el noi e- em va dir: 'jo tinc cotxe'.
I li dic: "vale".
I em diu: "una més i marxem".
I em va convidar a un... a un San Francisco.
Segur que no vas prendre gens d'alcohol?
No, sóc musulmana.
Vas veure com te'l preparaven?
No.
- Me'l... me'l va portar ell. - Molt bé.
I te'l vas beure.
I després... què va passar?
Em vaig... em vaig marejar una mica
i... i ell em va dir: 'Sortim'.
Jo li volia dir adeu a la Cris i a la Loli...
Però ell... em va treure al carrer i em va fer pujar a un cotxe.
Com es deia aquest noi?
No me'n recordo.
Com era?
Normal.
No ho sé.
Em sembla que em va fer un petó.
I em va tocar les tetes...
Però, no ho sé, jo ho trobava normal.
Em feia riure.
Però l'altre no reia.
Hi havia un altre home?
Sí.
El que conduïa.
Més... més gran. Així, com... com vell.
I després?
Ufff... No ho sé, és que e- em... em vénen com imatges...
L'aire que entrava per la finestra
i una olor com... com, no ho sé, com... com de pins.
- Vam arribar a una casa. - Com era aquesta casa?
- No ho sé... no ho sé... - Tranquil·la.
Només em... només em vénen imatges.
Unes escales així com fosques...
Un cap com d'animal.
I un home.
Com... com era aquest home? El coneixies?
No.
Anava amb una espècie com... com de màscara negra.
Em va fer un petó a la boca i...
em ve com... com una olor...
Així... Com de te a la menta.
Menta.
Sí.
I... després què va passar?
No ho sé...
Tranquil·la.
- No ho sé! - Tranquil·la, Fàtima, tranquil·la.
No ho sé!
El Cànoves ja no treballa aquí.
- Però potser vostè sap on... - Per què el busca, si es pot saber?
Vam estudiar junts i estem organitzant un sopar d'exalumnes.
Quin horror. Un moment.
Aquí ho tinc. Carles Cànoves.
Una pena. Era una bona persona.
Ja hem acabat?
Amb mi sí.
Però els mossos voldran tornar a parlar amb tu... per la denúncia.
No, no. No, no, denúncia, no. No... Els meus pares, si us plau...
Fàtima, han abusat de tu.
Estic obligada a comunicar- ho a la policia.
Els teus pares han de saber què ha passat.
Possiblement et van subministrar una substància
que va anul·lar la teva voluntat.
D'això se'n diu submissió química.
Has patit... penetració vaginal i anal.
I t'haurem de fer una anàlisi per comprovar
que no has contret cap malaltia.
I més endavant t'hauran de fer la prova.
- Quina prova? - La de l'embaràs.
Ja està.
Senyor Cànoves?
- Carles Cànoves? - Sí. Què passa?
Sóc el pare de Kevin Álvarez. Podem parlar un moment?
- De què? - Del que feies amb als nens.
Què diu?
Al laboratori de ciències. Què feies amb els nens?
Jo no feia res.
Ah, no? I per què et van fotre fora de l'escola?
Deixi'm anar.
Escolta'm bé, el meu fill ha aparegut mort.
- Què vol que hi faci jo? - T'agradava tocar els nens, no?
Escolti, no vull problemes.
Vas abusar d'uns quants
i per això et van fotre fora de l'escola, no?
No?! No?!!
Eh?
Li juro per Déu que mai no vaig fer- li mal a cap nen.
- Mai, li ho juro. - També ho vas fer amb el Kevin?
- Deixi'm anar... - També amb el Kevin?!
Deixi'm anar!
També amb el Kevin?
- Vostè està boig! - També amb el Kevin o no?
- Deixi'm anar... - Contesta'm! També amb el Kevin?!
Deixi'm anar, deixi'm anar!
- Ei, què passa aquí?! Què cony fots? - Estem parlant aquí!
Estem parlant, collons!
Només estem parlant! Només parlant, només parlant!!!!
A veure les anàlisis, perquè després de tantes hores...
serà molt difícil trobar- hi rastres de cap substància.
Ja.
Per cert, que em vaig trobar el Martín...
i em va dir que potser et feien directora.
A mi? Ui, no. M'estranyaria.
Per què no? Reconeix que et faria il·lusió.
Eee... Sí, però no seré jo.
No ho saps.
Des que va autoritzar les escoltes,
ha realitzat diverses trucades al bufet Martínez Ferri.
Queda clar que hi continua havent un vincle entre ella i el bufet
que representa els interessos de Martí Miró.
I aquí 6 trucades en dies diferents al mòbil del Miró
només per establir cites.
Només queden, no parlen de res concret.
També ha parlat en diverses ocasions amb un regidor d'urbanisme,
tècnics municipals,
gent del Departament de Sanitat i una promotora immobiliària.
I sempre es mostra molt discreta: "Hem de veure'ns...
Hauríem de quedar... Potser millor que ens veiem en persona..."
Val la pena mantenir la vigilància?
Tenim una cosa interessant: veu aquí?
La nostra amiga té un rotllo amb un tio.
Aquest jutjat investiga delictes econòmics,
no la vida privada de ningú.
Amb qui tingui relacions la noia no ens importa si no afecta el cas.
L'amant és el Damià Camps.
Acompanyant habitual de la senyora Joana Porta.
La dona de Martí Miró. I?
Que no es transcrigui aquesta part.
Si les escoltes només han de servir per fer safareig...
Una setmana. Li demano una setmana més.
Aquesta tia ficarà la pota. Ho sé.
Una setmana.
Però si no obteniu resultats, no hi haurà més pròrrogues.
En aquesta fase de la partida
el Rei pateix les primeres amenaces serioses.
I al mateix temps la Dama comença a agafar protagonisme.
Zuric és cada dia més depriment.
- Vas parlar amb els del banc? - Tranquil.
Tranquil? Tinc aquella filla de puta de jutge a sobre,
el Grau no es mulla...
Em vas dir que havia acceptat.
Ara em surt que hem d'estudiar el tema amb tranquil·litat.
Filtra- ho a la premsa.
Ja ho he fet. Però no li farà gens de gràcia.
I a sobre la nena aquesta, l'advocada...
Li he encarregat que desencalli un tema del Dausà i no se'n surt.
Demà parlaré amb ella.
Dorms a casa?
No, deixa'm a l'estudi del Damià.
És un dels galeristes més importants de Zuric...
i em proposa muntar una exposició antològica de Damià Camps.
A Zuric i potser també a París.
Te n'adones del que això significa?
Haurem de demanar que ens cedeixin temporalment algunes peces.
Demà faré venir un fotògraf.
I hem de començar a pensar en el catàleg.
Ah, I d'aquí uns dies ens en anem a París.
Un magazín et vol fer una entrevista.
De passada, et presentaré gent: galeristes, crítics...
Fantàstic.
- Què et passa? - No res. És genial.
Què més puc fer per tu?
- T'has...? - No... Res... Uns petits retocs.
No calia.
Vaaa...
Mmm... T'he trobat molt a faltar. Saps?
Paaara...
No estàs content de veure'm? Ah!
Sí que ho estàs, no ho neguis...
Almenys una part de tu sí que ho està.
Què?
Estàs bé?
Sí, però és que he trucat un munt de vegades. De Solaris.
Miri, jo només vull 5 minuts amb l'alcalde.
És un assumpte important.
Un tema que porta el senyor Dausà.
Si és tan amable de passar- li la trucada.
Sí, és clar. Tornaré a trucar.
Merda! Brrf!
Ei, encara estàs enfadada?
Ho sento. No volia...
Tinc ganes de veure't.
Que no ha tornat?
Sí, però estarà liada tot el dia. Va... Et vull fer coses.
- Quines coses? - Coses brutes.
- Ara no puc, però... - Coses lletges.
Don't worry, I'll call you later!
Hello!
- Amb qui parlaves? - Amb la gent de Jersey.
Com va tot? El Martí m'ha comentat que tens algun problema.
Sí, allò del Dausà. Ho sé, ho sé, però és que no hi ha manera...
que l'alcalde m'agafi el telèfon i... no sé com fer- ho.
- Per què no m'ho expliques? - Explicar- te el què?
El que et passa. Perquè a tu et passa alguna cosa.
- No, jo... - Potser t'estem exigint massa?
No, i ara, amb la feina estic encantada.
- Problemes personals, doncs. - Sí, amb el meu pare.
Merders familiars. I amb el Pol, la meva parella.
- No ho porta bé. - No, no només això, és que...
És igual.
No, no, digues.
És que fa mesos vam llogar un apartament
i ara que el veig acabat penso... buf...
Li dic: Pol, hem de buscar un altre lloc, però a ell ja li està bé.
I a mi m'agradaria... una altra mena de cosa.
Per quina zona?
Barcelona. Cèntric, amb terrassa,
és que no tinc temps...
Míriam? La Joana Porta.
Una cosa. Una bona amiga està buscant un pis que estigui bé.
Sí, sí, sí, amb terrassa, sí.
De debò? Perfecte.
- Ens esperen d'aquí mitja hora. - Què...?
Una immobiliària que ens deu alguns favors. Bona gent.
I es veu que tenen alguna cosa que ens pot interessar.
Has estat de sort que no hagi presentat denúncia.
Ja aniré a donar- li les gràcies.
Eh, prou. Aquell desgraciat no li va fer res al teu fill.
Com ho saps?
Perquè el dia de la desaparició del Kevin
era a l'hospital amb un atac d'apèndix.
Ho vaig comprovar en el seu moment. Tu què et penses?
Víctor, això que has fet...
No.No es tornarà a repetir.
Veureu... Jo us estic ajudant perquè aquest cas em va quedar al cap
i perquè crec que si trobem el tio que ho va fer
pot servir d'alguna cosa.
- Estem d'acord? - Sí, esclar.
El que vull dir és que si, per casualitat, trobéssim el culpable...
He estat guàrdia civil tota la vida,
i creia que la meva feina era fer complir la llei,
però jo no sóc d'aquells que fan justícia pel seu compte.
Si trobem aquest home no ha de ser per fotre- li una pallissa,
ni per matar- lo.
I després del que has fet, noi, tinc la sensació,
gairebé n'estic segur,
que si el trobem li faràs el mateix però multiplicat per 10; i jo passo.
Si trobem aquest home està clar que no el podrem ficar a la presó,
però el portarem davant de la gent
i potser amb això aconseguirem canviar alguna cosa.
Però si l'estem buscant per matar- lo a hòsties, a mi no m'interessa.
No t'acabo de dir que no es tornarà a repetir!
Si trobem el que va violar i matar el teu fill,
no es tornarà a repetir?
- No. - I una merda.
- T'ho juro. - Víctor.
- Si vas per aquí, jo passo. - Que sí. Ja està entès.
Però si el trobem li hem de matxacar la vida.
Hem de filtrar- ho a la premsa... A internet.
Posar- lo davant de la seva dona, dels seus fills, de sa puta mare.
Li hem de matxacar la vida. Això sí.
Hi estem d'acord, hi estem d'acord. Va, no en parlem més.
Per cert, remenant per casa he trobat això.
Els companys se'n fotien perquè ho apuntava tot.
Però és aquí: trucada de Juanjo Lemos.
Treballava a una benzinera i afirmava haver vist un nano
que s'assemblava a la foto d'en Kevin, l'endemà de la desaparició.
- I per què ningú no ho va comprovar? - Havíem rebut centenars de trucades.
Estàvem sobrepassats.
I ja hi havia un sospitós.
Jo.
Però després de 25 anys, dubto que encara hi treballi.
- Avui ho esbrinarem. - Vinc amb tu.
- I una merda. - Hòstia puta, Fidel...
Que no! Si s'ha de parlar amb algú hi parlaré jo.
Víctor, el Fidel té raó.
Sí.
Víctor!
T'has fet mal.
Tens benes?
A veure...
Tira, tira, tira.
Vale.
- Fa mal? - No.
No et facis el dur.
Sara...
Què?
Moltes gràcies.
Per tot.
No sé què faria sense...
sense vosaltres.
Vés- te'n a casa. Segur que t'esperen.
Cuida't la mà.
Bon dia.
Estic buscant un home que havia treballat en aquesta benzinera
fa molt de temps.
El Juan José Lemos. Li sona?
Juanjo!
Aquí el menjador.
I aquest és el saló. Mireu quin bon gust.
Si no te'l quedes tu, planto el meu home i me'l quedo jo.
M'encanta. Però és que per nosaltres és massa gran.
Això no se sap mai.
I el lloguer?
3.000 al mes, però sent amiga de la senyora Porta...
Potser te'l deixarien a meitat de preu, oi, Míriam?
Eee... S- sí. Esclar.
Us deixo perquè l'acabeu de mirar. He de fer unes trucades.
Són molts diners...
Carmen. Has de deixar de pensar en el que tens
i preguntar- te què vols.
Què vols, Carmen? Una vida petita en un pis petit?
O creus que et mereixes alguna cosa més?
És això el que t'has de preguntar.
I també què estàs disposada a fer per aconseguir- ho.
Sabem que ho estàs donant tot, però de vegades això no és suficient.
El Martí t'ha obert totes les portes.
A canvi, el que espera de tu no són excuses, són solucions.
Vols aquesta casa?
Mira- la bé. La vols?
Pot ser teva. Teva.
Només cal que et deixis d'històries i facis el que hagis de fer.
Per cert, aquest alcalde que no li passen les teves trucades...
Aquí tens el número del seu mòbil personal.
Senyor Miró? Hola.
No, li trucava per dir- li que confiï en mi,
que penso desencallar el tema de Sant Feliu.
Ja he parlat amb l'alcalde, he quedat amb ell.
- M'estàs parlant pel mòbil. - Sí. Ho sento, és que...
Senyor Miró?
Busca'm el nom d'aquest alcalde.
Ramon Torres. És del tema del Dausà. La licitació aquella.
- Però aquest tio el teníem net, no? - De moment, sí.
Cago en l'hòstia!
La Fàtima, que m'ha muntat un sopar a casa d'un company seu de feina.
Un pesat que va de graciós per la vida.
- Conec el tema. - Collons, és que estic feta caldo.
Només tinc ganes d'arribar a casa i fotre'm a sobar...
I no li puc dir que no, perquè si no es queixa que passo d'ella.
Vés- hi.
Algú ha de repassar les gravacions...
Nosaltres ens podem quedar aquí, tranquil·la.
Segur?
Segur. Jo no tinc ningú que m'esperi a casa.
Aquesta fase de la partida és la més punyetera.
Hi ha complicacions, sorpreses i girs inesperats...
que ens porten directe al final de l'acció.
L'hora de la veritat.
T'he estat trucant tota la tarda.Ai!
Què fas aquí a les fosques?
S'ha fet de nit mentre t'esperava.
On eres?
Fent coses.
Amb qui? Amb ell?
Què?
Amb l'home aquest. El pare del nano.
Aitor, fa molts dies que estàs amb aquest tema, per favor...
Va, no ens enfadem.
M'han trucat del Departament.
Es veu que per fi volen desencallar el tema del nou director.
I per això m'has trucat? Per dir- me que no m'han triat.
Ho sento.
No passa res.
- La Vivancos ho farà molt bé. - Tampoc han triat la Vivancos.
Doncs espero que no hagin portat algú de fora.
Han pensat en mi.
Què?
Que m'han ofert el càrrec de director.
Que bé, no?
Encara no he dit que sí.
I per què no?
Doncs perquè sé que et fa molta il·lusió aquest càrrec, Sara.
Perquè tu ets la persona adequada per això.
Però te l'han ofert a tu. No?
- A quina hora li has dit? - Ja hauria de ser aquí.
A la Carmen li he enviat dos whatsapps però no li entren.
- Creus que es cauran bé? - Sí, home, sí. Espero que sí.
Perdona. Jo a tu et conec. Tu... tu no eres... policia?
Sí. No em diguis que tu ets la nòvia del...
- Pol. Sí. - Tu ets la nòvia del Pol?
- Sí. I tu de la Fàtima. - De la Fàtima, sí.
Keeevin...
Fills de puta!
Com es pot ser tan fill de puta!
Com... com es pot ser tan fill de puta!
Fills de puta!
Fills de puta!!!
Fills de puta! Fills de puta!
Keeeevin...
- Us ha quedat un piset preciós. - Moníssim.
Oi, Sònia?
Encara ens falten detallets, però és que a mi em falten hores.
I com que la Carmen va molt de cul últimament...
- La Sònia tampoc no para. - Encara fas d'advocada?
- Hm, sí, és clar. - Fa temps que no et veig.
Ha deixat el penal, que era un rotllo.
- Ara porta temes d'empresa. - Ah, sí? De quina empresa?
Fins fa poc estava en un bufet superpotent...
Pol, no crec que a elles els interessin gaire aquests temes.
Només volia saber...
- Escolta, voleu més gelat o no? - I tu, encara estàs a Homicidis?
Tant de bo.
Amb els assassinats no pencava tant. Però ara...
- A quina unitat estàs? - Anticorrupció.
Assumptes Interns.
No, en realitat estic en una unitat ultrasecreta
que investiga les connexions del terrorisme internacional.
No li feu cas. No li agrada parlar de la seva feina.
Jo sempre he pensat que hauria sigut un bon poli. Tinc olfacte.
Calo la gent a la primera.
La meva feina ja té un component policial.
Ara mateix... Van trobar el cadàver d'un nen mort fa més de 20 anys.
Tenia un forat aquí. Rodó. Perfecte.
Doncs amb la meva "jefa" portem setmanes fent proves
per determinar quina va ser l'arma homicida.
- Hem provat tota mena de martells... - Estan obsessionats.
- I què si la troben? - Com que i què?
Doncs que fa més de 20 anys del crim.
Ha prescrit, ja.
Però és que els forenses més que polis, som... científics.
Sí o no, Fàtima? Busquem respostes!
Què? Faig cafè?
Però és invertir recursos en una feina inútil,
perquè encara que trobin el culpable...
- La nostra feina no és inútil. - Però en aquest cas sí.
- El culpable no pagarà mai el crim. - O potser sí.
Si l'arma homicida, per exemple, coincideix
amb la utilitzada en un crim més recent, es podria relacionar...
- Exacte. - Aleshores sí que pagaria.
Però primer haurien de trobar el culpable.
Carmen... Poden passar mesos, anys,
però tard o d'hora acabem agafant els culpables.
Tard o d'hora, la caguen i els enxampem.
T'ho asseguro.
Què, voleu cafè? O fem una copa?
- Tenim licor de taronja boníssim... - Nosaltres hauríem d'anar tirant.
Ja?
He dormit dues hores i m'he de llevar a les 6.
No... Dona. Un "chupito" i prou.
No insisteixis. Que la Sònia demà ha d'atrapar dolents.
Algun caurà. Ens ho hem passat molt bé. Gràcies.
Escolta... No s'hi val, eh?
El pròxim dia heu de venir un dia que no us hagueu de llevar d'hora.
Ja. Ens tornarem a veure aviat.
Víctor.
Hòstia puta...
A mesura que ens acostem al desenllaç...
el joc es torna més intens.
Cada cop tens menys temps i has de prendre decisions arriscades.
Què? Ha estat bé, el sopar, no?
Al final us ha agafat un puntet raro, a tu i a la Sònia,
però ha estat bé.
Pròxim objectiu: rentaplats. Eh, nena?
Ei, Carmen...
Què et passa?
On vas?
No vull viure aquí, amb tu.
Però què dius?
No puc, n- no vull...
Espera un moment, és una broma? T'estàs quedant amb mi?
Ja no t'estimo, Pol.
Ho sento.
- Però no ho entenc. Què he fet? - Res.
Tu no has fet res.
N'he conegut un altre.
Com que has...?
Qui és?
No, no, no, espera, Carmen, parlem- ne.
No, no puc. Ara no puc.
Carmen!
Nena...
Hi. I'm Sally.
Hi.
If you don't mind, I'll call you Sara.
Sara? As you like, honey.
Ho has entès, Lia?
Sí, cada partida és una història.
Unes acaben bé i d'altres malament.
- I això de què depèn? - De nosaltres.
Surts tu.
"Són certes les paraules que vam dir- nos...
i cert l'espill d'amor...
D'aquí a alguns anys potser recordaràs
que algú et va estimar moltíssim.
I et pujarà a la gola una dolçor...
La mateixa dolçor que ara jo sento recordant- te en la meva soledat.
Res no val tant com un instant d'amor."
Ja ho tinc.
www.subtitulamos.tv