El cos l'han trobat uns nanos.
La cova està segellada de fa anys.
Era un menor.D'entre 8 i 15 anys.
Probablement... van abusar d'ell.
Ajudem determinades empreses a aconseguir allò que volen.
Per això necessitem algú que ens ajudi a fer aquestes gestions
de manera que ningú pugui dir mai que ens hem saltat la llei.
No pots cobrar això de la nit al dia.
Fes el favor.
He vist que li brillaven els ulls quan ha vist el despatx.
Farà qualsevol cosa que li demanem.
El Vallejo havia trobat un testimoni i estava apunt d'aportar proves.
Ell hauria volgut que algú com tu continués la seva feina.
La jutge Comas. Et sona?
S'ha quedat el cas Gangrena.
La fractura de la calota podria ser compatible
amb la que causaria una bala.
Però no té cap projectil al crani, ni tampoc hi ha orifici de sortida.
Va desaparèixer el 20 de maig de 1992 i tenia 10 anys.
Kevin Álvarez.
Keeevin...
- Tu per què no entrenes avui? - Em fa mal la mà.
- Quina mà? - Aquesta.
Ai, gandul...
Tira.
Salva,
¿qué?
Res.
Que no trobava el mòbil.
- Adéu. - Vinga.
www.subtitulamos.tv
Màrius. Hola, sóc l'Olga.
Escolta, mira, que mirant els papers del Vallejo...
he trobat una nota sobre el testimoni 17.
Tu saps qui és? Et sona?
El testimoni 17 és en Román Palacios.
Està ficat directament en concessions fraudulentes.
Tenia material, documentació i volia declarar.
El Vallejo volia donar- li estatus de testimoni protegit.
I ho vau fer?
No ho sé. El Vallejo havia de parlar amb ell per pactar- ho.
No tinc ni idea si va arribar- ho a fer.
Tens manera de contactar- hi, amb aquest Palacios?
Amb el Román Palacios? Sí, crec que sí, tinc el mòbil, sí.
I del vídeo del Vallejo, en sabeu alguna cosa d'on va sortir?
El periodista no va deixar anar cap informació.
A València han trucat a la gent del local aquell i ningú no en sap res.
Aquell vídeo el va matar.
Fos qui fos qui el va fer i el va filtrar, allò el va matar.
És una Bíblia alfonsina, del segle XIII.
M'agrada estar envoltat de coses boniques.
És preciosa.
Tothom té les seves debilitats.
Una de les meves són els llibres antics.
Vine, seiem.
A la conselleria hi tinc molta gent que treballa per mi,
però hi ha gestions que no es poden demanar als funcionaris.
M'entens què vull dir? Coses particulars.
Coses particulars, i coses del partit.
Ho entenc.
Això és el més important,
que entenguis que a tu només et demanaré
gestions estrictament confidencials.
Sóc la seva advocada. Tot el que passi per les meves mans...
- El despatx, bé? Estàs còmoda? - Sí, perfecte.
Com vas de temps, demà? Tens cap compromís?
Hm? N- no.
I avui?
- Tampoc. - Fantàstic.
Anem a pams. Coneixes Sant Feliu?
Sant Feliu?
Un poble. Tocant a Constantí. A prop de Tarragona.
- No, no hi he estat mai. - Hi hauries d'anar demà.
T'esperen a la una del migdia a l'ajuntament.
Hi ha una reunió amb el secretari
per contractar una consultoria d'impacte ambiental.
Tu hi aniràs en nom de Solaris. N'ets l'administradora.
Ja ho tens tot firmat, no?
Aquí tens l'oferta que Solaris va presentar a l'ajuntament.
Hi ha dues altres propostes però són més baixes que la nostra.
No hi haurà cap problema. La reunió és una formalitat.
Només cal que hi siguis present i confirmis l'oferta. D'acord?
Sí. Però jo no conec l'assumpte. Si em pregunten alguna cosa...
No et preguntaran res, però aquí tens tota la informació.
Llegeix- t'ho i ja està.
Solaris fa informes d'impacte ambiental?
No nosaltres directament.
El farà una altra empresa per encàrrec nostre,
però així ho tenim controlat.
Només és una qüestió administrativa, de procediment,
però aquests informes sempre són una punyeta:
triguen, t'hi posen problemes...
Tinc un amic constructor que vol fer una promoció al poble
i m'ha demanat aquest favor.
Segurament hi serà, a la reunió. Es diu Víctor Dausà.
Víctor Dausà. Molt bé. D'acord.
O sigui que hi vaig, confirmo l'oferta i ja està.
I ja està. A la una del migdia.
A Sant Feliu. Cap dubte?
N- no.
Carmen... A tu t'agrada la pintura?
El Van Gogh es va morir i no va vendre ni un quadre.
En canvi, aquest xaval...
El Van Gogh no tenia una marxant com la meva dona, amic meu.
Ni tants amics com tu.
El Damià Camps és molt bo. Si no, no hi hauria res a fer.
Sí. Hi ha tantes empreses que tenen quadres d'ell penjats a l'entrada
que no totes poden equivocar- se.
La gent sap el que compra. Ningú llença els diners.
Com tens el tema de les llistes, portaràs una proposta al consell?
La portaré, és clar que sí.
Carmen, Carmen, Carmen... Que bé que hagis vingut.
No, gràcies a vostè per convidar- me.
Vine amb mi. T'he de presentar un munt de gent,
començant pel nostre nou secretari general.
S'ha de tenir paciència amb ell. Està començant.
- La Carmen Garcia. - Molt de gust.
Encantada.
La gent està entusiasmada. Els encanten els quadres.
Vols dir?
Tothom vol comprar. Demà et vull treballant un altre cop.
Abans que acabi l'any n'hem de fer una altra.
- No sé si en seré capaç. - Va tot bé, Sandra?
Els del càtering, que han arribat tard.
Però ara mateix treuen el calent.
Després vull parlar amb tu un momentet.
Vine, que tothom pregunta pel Damià Camps.
Carmen, no et refiïs mai d'aquests dos.
Però, Mare de Déu, què fas sense una copa a la mà. Ara te la porto.
No. Vine amb mi. No et deixaré sola amb aquests...
Aquest parell treballen amb una empresa xinesa
de subministraments mèdics.
Jo hi tinc una certa relació perquè...
Perdona.
Vaja... Em sap greu, he de contestar.
No passa res, tranquil.
Ara mateix torno. Demana el que vulguis.
Sóc el Canals, la Jutge Comas té un testimoni protegit.
- N'estàs segur? - Del tot, però no sabem qui és.
Què et sembla?
Perdona?
El quadre.
Ah. No sé. Jo no hi entenc gaire.
Això és igual.
L'altre dia llegia en un article que en un museu americà,
o de no sé on, però un d'aquests importants,
hi tenien una escombra penjada.
Una escombra normal i corrent.
Sí, era a la Tate Modern, a Londres.
Això. Doncs... doncs la gent es mirava l'escombra
i reflexionava sobre el que volia dir allò.
Per mi, saps què volia dir?
Res. Zero.
Era una escombra penjada com ho podia ser una sabata o una cassola.
Jo crec que hem perdut una mica el nord, en tot això.
Bé, de totes maneres aquí no hi ha escombres penjades ni res.
L'únic que és important és que a tu l'obra t'arribi.
Per tant, què hi veus?
Aix... No ho sé...
Jo, sincerament, només hi veig uns quadrats.
Uns quadrats.
Els colors són macos. És maco, però...
Ja.
Te'l penjaries a la teva sala d'estar.
Ui, no tinc prou paret per això, a casa meva.
En tinc de més petits.
Al meu estudi. Si vols te'ls ensenyo.
Què vol dir que en tens?
Sóc en Damià Camps. Els he pintat jo.
- Ostres. Perdona. Quina vergonya... - No, perdona tu. Tranquil·la.
Jo ja m'he presentat.
Sóc la Carmen Garcia. Treballo pel senyor Miró. Sóc la seva advocada.
Encantat.
- De debò. Perdona... - Vine. Sortim una estona d'aquí.
Heu trucat a la llibreria Muntada.
Deixeu el vostre missatge després de sentir el senyal.
Benet, sóc jo. Tinc un encàrrec urgent per tu.
He estat buscant els pares del Kevin Álvarez.
El pare va estar a la presó, acusat de la desaparició.
El puc trobar, però a la mare ja la tinc localitzada.
Ja n'hi ha prou, demana al jutge que autoritzi la prova de l'ADN,
per saber segur si és ell.
Quan tinguis l'ordre, truques a la mare i li dius que hi volem parlar.
- No és tan fàcil. - Per què?
Perquè està ingressada.
Rosalia, el que hem de fer és molt fàcil.
Segur que ho faràs molt bé.
Encara està una mica trasbalsada pel que va passar.
Ho sé. Treballo amb l'Aitor Ochoa. M'ho va explicar.
Quan acabi, t'aviso.
D'acord.Gràcies.
Vols... la meva... saliva?
Sí.
És per fer una prova. Són... són coses que fem els metges.
La mirarem amb un microscopi.
Microscopi.
- Bé, sí, una mena de microscopi. - Saliva.
Sí.
I així la podrem comparar amb la d'una altra persona
i saber si aquestes dues persones són germans, o mare i fill.
O no.
I així sabràs si... si has trobat el Kevin, no?
Sí.
Tens... tens saliva del Kevin?
No.
Bé, encara no sabem si es tracta del teu fill,
per això volem fer la prova.
Hem trobat... Ja t'ho ha dit la policia,
hem trobat unes... coses que podrien ser del Kevin,
i... i si fem la prova de la saliva n'estarem segurs.
Però no tens... saliva del Kevin.
No, però tenim els... tenim cabells.
Amb els cabells també es pot fer la prova.
El Kevin tenia els cabells molt negres. És negre, el cabell?
Li tallava jo... els cabells.
Ah sí? Quina traça. No sabria fer- ho, jo.
No...
És fàcil.
Només has d'anar amb compte. Amb les orelles.
Mira, Rosalia, obre la boca que farem això de la saliva.
Se'l van... se'l van emportar.
El Kevin era molt guapo. Se'l van emportar.
Qui se'l va emportar?
Els àngels.
Quins àngels?
Els coneixies?
Ara és al... al... al cel.
Segur que sí.
No els pots deixar mai sols, els nens.
El Kevin va tenir sort.
Se'l van emportar els àngels,
però hi ha nens que se'ls emporta el dimoni.
Ho sé.
Jo he d'estar sempre amb el Kevin.
No... no el deixo anar mai.
Li agafo la mà.
Si... si el deixo anar, se l'emporten.
- Doctora! - Sí?
No... no... no deixi mai un nen sol.
Tenen por.
D'acord.
Tenen por.
Ei! Què passa, Víctor?
Què busques?
Què passa?
- No sé de qui és, això, eh? - Ah, no? Serà meu.
Hòstia, tio...
Què?
Vale. Estic ficat en un merder.
Això no és meu.
Em van dir que ho guardés però... ho torno i ja està, vale?
- Salva, això aquí no. - Víctor...
Ni Víctor ni pollas.
Amb això aconseguiràs tirar merda sobre els companys. I sobre meu.
- Eh, eh, què fots?! - Fora d'aquí!
- Que no em toquis! - Salva...
- La jutge Comas? - Sí.
Arrenqui, sisplau. No ens quedem aquí.
No... No, no, no, no, sisplau, no.
No pot ser...
No pot ser... No.
Ja li vaig dir a l'altre jutge que no volia saber- ne res més.
Ja, però tot el que tenim no és suficient...
per obrir un judici contra el Martí Miró.
Necessitem proves concloents, documentació, dades concretes...
Necessitem el seu testimoni. Vostè el pot ficar a la presó.
Aquesta gent no va mai a la presó. Aquesta gent no està per hòsties.
Ja veu el que li ha passat al jutge Vallejo.
Sí, ja ho sé, aquell vídeo va sortir per pressionar- lo i desacreditar- lo,
però tranquil, de mi no sortirà cap vídeo.
No em refereixo al vídeo. He llegit que ha mort d'un infart.
Molt oportú, no?
Li van fer l'autòpsia. Va ser... va ser una mort natural.
Sí, mort natural... Vostè no sap com funciona aquesta gent, oi?
Poden fer el que vulguin.
Li donarem protecció. El jutge Vallejo ja ho havia previst.
El seu nom no sortirà enlloc. Li posarem protecció policial si cal.
- No ho entén. - Què és el que no entenc?
Que això no serveix per res.
Jo he venut tot el que tenia.
Me'n vaig. La meva família ja no és aquí.
Només em queda recollir quatre coses i desaparec.
Vostè sap que el puc citar com a testimoni
i que estarà obligat a comparèixer?
Faci- ho. No diré res.
Com a testimoni estarà obligat a dir la veritat.
La veritat l'hi dic ara.
Vaig col·laborar amb aquesta gent,
i em faig fàstic a mi mateix per haver- ho fet, però tinc una família.
Vostè no mentiria per la seva família?
- Gràcies per portar- me, bon dia. - De res guapa.
- Adéu. - Adéu.
Hola. La sala de reunions?
Has de donar la volta... Allà darrere.
Gràcies.
Aquest és el projecte i així quedaria tota la zona urbanitzable.
Bon dia.
Em sap greu arribar tard. És que el cotxe m'ha deixat tirada.
- Sóc la Carmen Garcia. - Segui, si us plau.
Perdoni. Sóc el Víctor Dausà. El promotor.
Ah, encantada.
Ja em van dir que ara portaria vostè aquest tema.
Bé, de fet, encara m'estic fent una idea de tot plegat...
Sí, és clar. No pateixi, que ens entendrem segur.
Hem d'anar una mica de pressa perquè ho tinc empantanegat de fa mesos.
- Ja he vist a la documentació que... - L'informe ambiental ja està fet.
Tenim 3 mesos per presentar- lo, però d'aquí a un mes ja es pot entrar,
així jo podria tenir les llicències d'un cop i començar les obres.
Bé, hauré de veure si els terminis estan...
Són 3 mesos, però no cal esperar els 3 mesos.
D'aquí a un mes els informes poden estar fets.
Molt bé, en parlaré amb el senyor Miró i....
Sí, sí, parli'n amb... amb qui n'hagi de parlar,
però em van dir que vostè en faria el seguiment
i jo tinc una mica de pressa.
Ens hem d'ajudar.
Per tornar a Barcelona... Quina és la millor manera?
És que m'he quedat sense cotxe. És una cafetera.
Me l'he de canviar d'un cop.
Ja, tot es fa vell i s'ha de renovar.
I tant. Sap on és l'estació de tren?
Sí, sí, i tant. No pateixi. Jo l'acompanyo.
- Quina punyeta això del cotxe, no? - Sí. Prrf...
- Què et sembla? - No està malament.
- Sortirà demà. - Però es nota que...
Que què?
Mira què diu aquí:
Damià Camps demostra haver interioritzat les seves influències
i les trasllada a la seva obra amb ulleres d'augment.
Està dient que no tinc res d'original.
No, home, no. Està dient que coneixes les darreres tendències
i les fas teves donant- hi un nou punt de vista.
I com és que te l'ha enviat abans que surti?
Perquè volia que la llegís. Està entusiasmat amb tu. Va, brindem.
Per nosaltres.
- No espero a ningú. - Jo sí.
És una altra sorpresa. Ja hi vaig jo.
La Sandra ha estat molt amable d'acceptar la nostra invitació.
- Hola. - Hola.
És... el meu regal...
per tu.
Oi que sí, Sandra?
Bé..., per tots dos.
Bon dia.
- Em faràs un cafè, Glòria? - Sí.
Bon dia.
Has passat bona nit?
Ha estat una nit... interessant.
Avui dinaré amb el Lloveras.
El vaig veure a la inauguració de l'exposició
però no vaig poder parlar gaire amb ell.
- Va comprar un quadre. - Perfecte. 50?
- Sí, sí, 50. - Deu estar content, el teu pintor.
Ho està.
Vaig tenir una idea... Per l'hospital.
És clar, un projecte tan gran necessita prestigiar- se,
que hi hagi al capdavant algú... d'allò, de talla mundial.
- I en qui has pensat? - El Joan Grau, te'n recordes?
Sí.
Dirigeix un equip a no sé quin hospital de Nova York,
l'he convidat en nom de la Fundació a donar un cicle de conferències.
Sobre què?Això és el de menys.
Tu creus que el podríem fer tornar a Barcelona?
Depèn del que li ofereixis.
Dausà Associats ha enviat la documentació. I un paquet a nom teu.
Gràcies, Alícia. No em passis trucades.
- Sara. - Sí?
L'informe de l'ADN del nen.Gràcies.
- Són mare i fill. - Ja ho veig.
- T'ho quedes tu? - No. Envia- ho al jutge.
Molt bé.Merci.
Amor...
A fora, on?
- Què tal? - Hola.
Què passa?
Mira.
Què?
El cotxe.
Què li passa, al cotxe?
És meu.
Com que és teu?
Bé, de... la feina. Me l'han donat per treballar.
Al despatx t'han donat aquest cotxe?
Vols que hi fem una volta?
- No, ara no puc, estic treballant. - Vaaa...
Només 10 minuts.
I per què t'han donat un cotxe? És que no ho entenc.
Perquè el meu em va deixar tirada. És tot un detall, no?
Suposo que sí.
Va, almenys puja- hi un moment. És súper xulo.
D'acord.
Té, aguanta això.
Què?
No, no, és xulo, és xulo. I què faràs amb el teu?
Potser l'hi dono a ma germana.
Perdona, eh, però és que no ho entenc:
el despatx, la roba, ara un cotxe...
És que tot això no és normal.
Hòstia, Pol, sempre m'has d'aixafar el rotllo.
No pots estar content perquè m'han regalat un cotxe i ja està?
Molt bé. D'acord. Estic content.
Ara he d'anar a treballar.
Felicitats pel cotxe. Estic súper content.
La setmana que ve t'ensenyaré com jugava el Capablanca.
El José Raúl Capablanca va ser campió de Cuba als 11 anys.
Un dia, quan ja era gran,
va fer unes partides simultànies a Moscou, a Rússia.
Les va guanyar totes,
menys una que va fer taules, amb un noi de 12 anys,
i el Capablanca li va dir Algun dia tu seràs campió del món.
Aquest noi es deia Mikhail Botvinnik,
i 13 anys més tard Botvinnik va guanyar Capablanca
i va ser campió del món.
Tu i jo també vam fer taules.
Sí, però jo no sóc el Capablanca. Hm?
Hora d'anar- se'n.
- Ja heu acabat? - Ara mateix.
Molt bé.
Doncs som-hi, que avui anem a sopar a casa dels avis.
Ah sí? No m'ho havies dit, això, eh.
I li agrada molt anar a casa els avis, eh que sí?
- Sí. - Porta't bé.
- Adéu, fins la setmana que ve. - Fins la setmana que ve, gràcies.
- Bona nit. - Bona nit.
Bona nit.
"per un presumpte delicte d'estafa
d'1,9 milions als seus clients.
Va ser posat en llibertat després de declarar.
Passem a una altra informació.
S'han pogut identificar les restes humanes
trobades fa uns dies a una cova prop de Masquefa.
Corresponen a un menor desaparegut l'any 1992 a Barcelona.
El nen respon a les inicials K. A.
i se n'ha confirmat la identitat gràcies a les proves d'ADN
que s'han pogut fer a la seva mare,
ingressada des de fa anys en un centre psiquiàtric.
Donem pas ara a la informació esportiva.
Q- qui és...?
Escolta'm bé, Román.
Sóc amic teu.
Vinc a ajudar- te.
Sé que tens molts problemes.
No ho entenc...
Tu fes el que jo et digui.
Aixeca't, seu al llit.
No et conec...
Ja ho sé, però ara ho podrem arreglar tot.
El què?
Els teus problemes.
Tot s'arreglarà.
On tens el mòbil?
El què?
El teu telèfon mòbil. On el tens?
Eee... Al menjador.
Posa't les sabatilles.
Vine amb mi.
Anem a buscar- lo.
Allà.
Quina contrasenya tens?
El què?
Hem de trucar per demanar ajuda. Quina contrasenya tens?
Quatre vuits.
Perfecte.
Haurem de sortir a la terrassa, perquè aquí no hi ha cobertura.
- Ah no? - No.
No sé què passa.
Vine amb mi.
A la terrassa?
Sí, allà segur que podem trucar.
Espera.
Vine, vine amb mi.
Agafa la cadira.
Necessitarem una cadira.
Des d'allà podrem parlar millor.
Anem.
Dóna'm la cadira.
Treu- te les sabatilles.
Puja.
Ara enviarem un missatge.
A qui?
A tothom.
Ja està.
Millor estaries en el teu sepulcre, que no aquí.
Enfrontat als records del cel
sense altra defensa que el teu cos despullat.
Eh?
Lear, el rei Lear.
- Sí? - Digues.
El jutge ha demanat que les restes del nen s'entreguin a la funerària.
- Les pots preparar? - Sí, sí, és clar. Ara tenia una...
Ja ho faig. De tota manera, encara no tenim clara l'arma del crim.
Jo crec que a partir de l'orifici la podria trobar.
En vas fer un motlle, no? Doncs hauràs de tirar amb això.
El jutge ha dit que les entreguem. La mare no se'n pot fer càrrec...
- Però si no se'n pot fer càrrec... - No ho sé, Eva.
- El jutge ho ha dit i això farem. - Ja. I ha de ser ara mateix?
Mira, saps què? Fes el que hagis de fer i ja ho faig jo.
- Segur? - Sí.
- Gràcies. - De res.
- Hola. - Hola.
Aquí el teniu. Em podràs signar això, sisplau?
Anirà a una fossa comuna, no?
- Crec que algú se n'ha fet càrrec. - Ah, sí? Qui?
Ni idea.
- Molt bé. - Gràcies.Adéu- siau.
- Hola. - Hola.
Us porto un client. El senyor... Román Palacios.
Perfecte, gràcies.
Tot apunta a un suïcidi.
Va enviar un missatge a tots els seus contactes i...
i després es va tirar des del terrat.
Però quin missatge?
Perdoneu- me.
- I ja està? - I ja està.
No ho entenc. No pot ser.
Jo vaig parlar amb aquest home, se n'anava a fora amb la família.
No feia cap pinta de voler- se suïcidar...
La policia ha parlat amb la seva dona
i els ha dit que va tenir una depressió i que prenia ansiolítics.
Primer el Vallejo, ara aquest home...
Si, ja ho sé. Si vols esperem l'autòpsia.
A veure si aclarim alguna cosa.
- Quan la tindran? - Demà, em sembla que és demà.
No, no, que la facin avui. Avui mateix.
Ara mateix?
Molt bé, doncs ara truco. Fins ara.
Gràcies.
Víctor?
No sé si te'n recordes de mi, sóc la Sara Grau.
Sí, la... Marc Ramos. La forense.
Sí. He portat el cas d'aquest nen.
Em pensava que no tenia...
- Tu quina relació hi tenies? - És el meu fill.
Ho sento.
Molt bé, doncs amb el seu permís, si està tot correcte, marxem. D'acord?
Gràcies.
Com va morir?
Van trobar el seu cos en una cova. Tenia un cop al cap.
Va caure?
No ho sabem, però el cop no era de la caiguda.
El van... matar?
Això creiem.
Vaig conèixer la Rosalia.
Li havia de fer unes proves d'ADN per confirmar que era el seu fill.
Com està?
Ja t'ho pots imaginar, en el seu estat...
Ja ho sé, ja ho sé.
No sé per què he vingut.
Suposo que em pensava que ningú es faria càrrec de les restes...
Se sap... alguna cosa de qui ho va poder fer o...?
Això ho hauràs de parlar amb la policia.
No hem trobat res d'estrany. A l'estómac hi tenia restes de menjar.
Hem fet proves d'alcohol, de drogues... però res.
Bé, s'havia pres un antiàcid.
Un antiàcid?
- Abans de suïcidar- se? - Potser una hora abans.
Però no hem trobat res més.
La causa de la mort està clara: el traumatisme de la caiguda.
Molt bé. Gràcies.
- Necessites alguna cosa més? - No, no, no, res més.
Remei, pots venir un moment, sisplau?
Digui'm.
Sí, necessito que recolliu tota la documentació del cas Gangrena.
Absolutament tota. L'embaleu en caixes.
Quan ho tingueu m'avises, i ja us diré el que n'heu de fer.
- Molt bé, però... - El cas ja no es portarà des d'aquí.
- Com és? - Perdona?
- Ho he decidit així. - D'acord.
- Entre avui i demà ha d'estar fet. - Molt bé.
Sí? Sí sóc jo.
És clar que la recordo.
Sopar? Vostè i jo?
Sí. Sí, sí, però...
Sí, sí que puc, sí que puc.
Un moment que m'ho apunto.
A veure, Starski, fa tres dies que mires aquests papers.
Encara no hi has trobat res?
Feien factures falses per estalviar- se l'IVA.
A mi l'IVA me la sua. Això ho fa tothom.
Els hem de pillar per blanqueig.
Són de Kosovo, no? Segur que envien els diners cap a allà.
Encara no tinc prou informació per respondre't.
- Un moment.
Uix... Me cago en...
- Sí? - Hòstia!
Ai, perdona. Perdona, perdona, perdona, tio.
Mecagon tot. Mira com m'has deixat les sabates...
Perdona, digues. Tenia una cosa entre mans, però ja he acabat.
La mare que et va parir!
- Perdoni. - Sí?
- Havia quedat per sopar. - Tenia taula reservada?
- Sí, crec que sí. - A nom de qui?
Olga Comas, suposo.
Sí, em sembla que sí. Si m'acompanya, sisplau.
- Al fons, vostè mateix. - Gràcies.
Bona nit.
- Pensava que hi seríem tu i jo sols. - Cap problema?
Cap problema.
L'autòpsia del Vallejo va ser clara, un infart.
I la del Palacios, un suïcidi.
No hi ha res que faci pensar el contrari.
Però hi ha una cosa molt estranya.
El senyor Palacios es va prendre un antiàcid.
Suposo que algú que pretén suïcidar- se
no pateix gaire per la digestió.
A més, jo vaig parlar amb ell uns dies abans
i no em va semblar que tingués cap intenció de suïcidar- se.
I el Vallejo no tenia antecedents de malalties cardíaques.
A veure, que quedi clar, jo... jo no tinc cap evidència de res,
absolutament res, però jo no crec en les casualitats.
Els únics que sabien que el Palacios volia testificar
eren el grup del Vallejo.
I el fiscal. Però aquest és un home de total confiança.
Només ho sabien ells.
Per tant he decidit que per poder continuar investigant,
d'una manera tranquil·la i segura, crear un nou equip de treball.
Per això sou aquí.
A vosaltres us conec de fa temps, sou de confiança i bons policies.
Moltes gràcies, però jo ja no faig investigació,
m'han destinat a un altre lloc.
He parlat amb el director general de la policia. I està d'acord en tot.
I els altres casos que portem?
Aquesta investigació ha de ser prioritària.
El Toni i jo... Vull dir que el Puigde...
Puigdellívol.
El Puigdellívol treballa en delictes econòmics, però nosaltres...
Em podeu dir Starski. Cap problema. Tothom em diu Starski.
Sònia, aquesta investigació és molt complexa.
No és només mirar papers. Jo crec que no només és un cas de corrupció.
Jo crec que ens trobem davant de gent
que és capaç de fer qualsevol cosa.
De fet, crec que han fet ja qualsevol cosa.
Què tenim per ara?
La instrucció del Vallejo, va fer una instrucció molt bona,
però no la va acabar.
- I la clau era aquest testimoni. - El que s'ha suïcidat, sí.
Jo crec que la investigació hauria de continuar
seguint el camí dels diners
i després trobar algú que estigui disposat a parlar,
o que no tingui més remei que parlar.
A veure si ho entenc, el que estàs dient és que al Vallejo
i a aquest testimoni se'ls han carregat.
No. No ho sé.
Jo només dic que, si algun dia ho podem demostrar no em sorprendria.
Collons...
- Així, què? - Jo, el que em diguin.
Som- hi.
I jo, per tal de sortir d'aquell despatx, qualsevol cosa.
Perfecte. Ha de quedar clar que som un grup tancat.
Nosaltres quatre. Treballarem amb portàtils, res de xarxes.
Tot el que fem i diem no podrà sortir de nosaltres ...
Perdoneu, un momentet, un momentet...
És que he tingut un flaix.
Heu vist Els intocables d'Eliot Ness?
- El què? - Una pel·lícula.
Jo l'he vist, però...
Eliot Ness és un poli que lluita contra Al Capone,
i tota la policia de Chicago és corrupta.
Llavors forma un grup de gent de confiança.
Quatre persones. Com nosaltres.
Però el flaix no és aquest,
el flaix és que queden un dia per sopar en un restaurant,
els quatre, com nosaltres aquí, igual, i es fan una foto.
- Ens hem de fer una foto. - Què dius?
Sí, sí, sí. Ens hem de fer una foto. És obligatori.
Perdona, cambrer, pots venir un moment.
La foto del grup de whatsapp. Ens pots fer una fotografia, sisplau?
- Starski que no surti d'aquí, eh? - No, no, no sortirà d'aquí.
Però és que un equip de investigació sense grup de whatsapp
no és un equip de investigació.
Va, posa't aquí. Un momentet...
Els quatre estan així, com ben posats.
Actitud, eh, o sigui actitud, Sònia.
Molt bé, molt bé, Toni. Molt bé.
M'havien dit que eres seriós però molt bé, així està perfecte.
Els quatre així estan amb els braços...
Perfecte, així.
Estan contents, estan contents. Jutge, vostè és Eliot Ness.
- Faci cara de Ness. És la jefa. - No sé si en sabré...
Un somriure.
Per cert, a la pel·lícula hi ha dos membres de l'equip que els maten.
www.subtitulamos.tv
Què et passa?No em passa res.
Pensava que ens ho podíem explicar tot.
Tot, no.