www.subtitulamos.tv
- El bastard d'Hivèrnia. - El nan de Roca Casterly.
Crec que ens vam veure per última vegada dalt del Mur.
Estàveu orinant per la vora, si no recordo malament.
M'he fet algunes cicatrius pel camí.
Ha estat un llarg camí. Però els dos som aquí.
- Sóc en Tyrion Lannister. - Davos Seaworth.
El Cavaller de la Ceba. Vam lluitar a bàndols oposats a l'Aigüesnegres.
Quina mala sort per la meva part.
La Missandei és la consellera de major confiança de la Reina.
Benvingut a Rocadragó. La nostra Reina sap que ha estat un llarg viatge.
Aprecia l'esforç que heu fet per ella.
Si no l'importa entregar les vostres armes...
Per descomptat.
Per aquí, sisplau.
D'on sou? No aconsegueixo ubicar el vostre accent.
- Vaig néixer a l'Illa de Naath. - He sentit que és molt bonica.
Palmeres i papallones. No hi he estat en persona, realment.
Aquest lloc ha canviat.
I la Sansa? He sentit que és viva i amb salut.
- Així és. - Em troba molt a faltar?
Un matrimoni fals. I sense consumar.
- No us he preguntat. - Doncs així va ser. No va ser. És igual.
És molt més intel·ligent del que aparenta.
- Comença a aparentar-ho. - Bé.
En algun moment m'agradaria sentir
com un recluta de la Guàrdia de la Nit es convertí en Rei del Nord.
Si m'expliqueu com un Lannister va convertir-se en la Mà els Targaryen.
Una història llarga i sagnant. La veritat és que estava ebri gairebé tota.
Els meu abanderats opinen que són un neci per venir aquí.
És clar. Si fos la vostra Mà, us hagués aconsellat que no ho féssis.
Com a regla general, els Stark no acaben bé quan viatgen al sud.
És cert. Però no sóc un Stark.
Us diria que us n'acabeu acostumant
però realment no és així.
Veniu, la seva mare us espera.
Em preguntava per què no éreu allà per rebre els nostres convidats.
Ens vau suplicar que convoquéssim al Rei del Nord.
No el voleu veure una altra vegada?
He fet el que em correspon. He juntat el gel i el foc.
Caram! Tan bé que parlaves d'en Jon Neu
i just quan arriba t'amagues en el primer penyassegat
No et feia una noia tan tímida.
S'ha acabat el meu temps de xiuxiuejar a l'orella dels reis.
No ho crec.
Si als plebeus ens fan tastar el poder,
ens tornem com lleons que han provat carn humana.
Mai trobarem res que ens agradi tant.
Però ara, ningú de nosaltres és plebeu.
No vaig acomiadar-me gaire bé del Rei del Nord
- i del seu conseller. - Per què?
Perquè vaig cometre errades.
Errades molt greus.
Només seria una distracció si em quedés.
- I doncs? On anireu? - A Volantis.
Està bé. Si no us molesta el que diré,
penso que no hauríeu de tornar a Ponent.
Dubto que hi estigueu gaire segura.
Vull tornar, estimada Aranya.
- El darrer cop. - Misseyora...
He de morir en aquell país tan estrany,
com vós.
Sou davant Daenerys de la Tempesta, de la Casa Targaryen,
hereva legítima del Tron de Ferro,
legítima Reina dels Àndals i dels Primers Homes,
Protectora dels Set Regnes,
Mare de Dracs,
Khaleesi del Gran Mar d'Herba,
la que mai crema, Trencadora de Cadenes,
És Jon Neu.
Rei del Nord.
Gràcies per haver vingut de tan lluny, missenyor.
- Espero que el mar estigués en calma. - Els van ser propicis, Altesa.
Disculpeu-me, perquè malgrat servidor tingui l'accent de Llit de Puces
però Jon Neu és el Rei del Nord, Altesa. No és cap senyor.
- Disculpeu-me... - Aquest és Ser Davos Seaworth.
Disculpau-me, Ser Davos, mai vaig rebre una educació formal.
Però juraria haver llegit que el darrer
Rei del Nord va ser Torrhen Stark, el que va
agenollar-se davant Aegon Targaryen el meu avantpassat, no?
A canvi de la seva vida i la vida de la gent del nord.
En Torrhen Stark va jurar fidelitat eterna a la Casa Targaryen.
- M'equivoco? - Jo no hi era, Altesa.
No, per descomptat. Però un jurament és un jurament.
I eternament vol dir... Què vol direternament, lord Tyrion?
- Per sempre. - Per sempre.
Per tant, missenyor, espero que hàgiu vingut aquí per agenollar-vos.
Doncs, no.
Doncs ho lamento.
Heu fet un viattge tan llarg per traïr la Casa Targaryen?
Traïr?
El vostre pare va cremar viu el meu avi.
Va cremar el meu oncle. I hauria cremat els Set Regnes...
El meu pare era malvat.
En nom de la Casa Targaryen,
us demano perdó pels crims que va cometre contra la vostra família.
I us demano que no jutgeu una filla pels delictes del seu pare.
Les dues Cases han estat aliades durant segles,
els millors segles que no han conegut mai els Set Regnes.
Segles de pau i properitat.
amb un Targaryen assegut en el Tron de Ferro
i un Stark servint com Guardià del Nord.
Sóc el darrer Targaryen, Jon Neu.
Honoreu el compromís que el teu avantpassat va fer amb el meu.
Agenolleu-vos i us nomenaré Guardià del Nord.
Junts salvarem aquest país d'aquells que el volen enfonsar.
Teniu raó.
No sou culpable dels crims del pare.
Com jo no tinc cap obligació respecte els vots dels meus avantpassats.
Aleshores, per què heu vingut?
Perquè necessito el vostre ajut, i vós el meu.
Heu vist tres dracs volant per aquí dalt?
Sí.
Heu vist els dothrakis,
que han jurat tots matar per mi?
Seria difícil no veure'ls.
- Llavors, perquè em cal el vostre ajut? - No és per derrocar la Cersei.
Podríeu atacar avui Port Reial i la ciutatc cauria l'endemà.
Valga'm déu, si gairebé la fem caure i no teníem dracs...
Gairebé.
Però no heu atacat Port Reial. Per què?
L'únic que em ve al cap és perquè no voleu matar milers d'innocents.
És la forma més fàcil de guanyar la guerra, però no voleu fer-ho.
Això vol dir que com a mínim, sou millor que la Cersei.
Però no n'explica aquesta necessitat del vostre ajut.
Perquè en aquest moment, vós, jo la Cersei i la resta, som com nens
barallan-se per que no els agrada les regles del joc.
- Vau dir que aquest home us agradava. - Sí.
No m'ha anomenat reina en cap moment,
no ha volgut agenollar-se i m'ha dit que sóc com una nena.
Crec que ens ha dit criatures a tots.
És una figura retòrica.
Altesa, tothom que coneixeu morirà abans no s'acabi l'hivern
si no derrotem l'enemic que hi ha al nord.
Al nord només us veig a vosaltres d'enemics.
No sóc el vostre enemic.
- Els morts ho són. - Els morts.
- Una altra figura retòrica? - L'Exèrcit dels Morts és en camí.
Exèrcit dels morts?
No em coneixeu bé, missenyor, però creieu que sóc mentider? O un boig?
No, no crec que en sigueu cap .
L'Exèrcit dels Morts és real.
Els Caminants Blancs existeixen. I també el Rei de la Nit. Els he vist.
Si travessen el Mur mentre ens barallem...
tot s'haurà acabat.
Vaig néixer a Rocadrac.
Però no me'n recordo bé.
Hi vam fugir abans no ens trobessin els assassins d'en Robert.
En Robert era el millor amic del teu pare, no?
M'agradaria saber si el teu pare sabia que Robert va enviar sicaris
per matar una bebè en el seu bressol.
No té importància, per descomptat.
M'he passat tota la vida fora de casa.
Un munt d'homes han intentat matar-me.
No en recordo tots els noms.
M'han venut com si fos una euga.
He estat encadenada, traïda,
raptada i violada.
Sabeu que m'ha fet seguir dempeus
durant tots aquests anys a l'exili?
La fe.
No en cap deu, ni en mites, ni llegendes.
En mi.
En Daenerys Targaryen.
Feia segles que el món no havia vist cap drac
fins que van néixer els meus fills.
Els dothraki mai havien travessat cap mar, cap.
Ho han fet per mi.
Vaig néixer per manar els Set Regnes
i ho faré.
Sereu la reina d'un cementiri si no derrotem abans el Rei de la Nit.
La guerra contra la meva germana ha començat.
No podeu pretendre que l'aturem per unir-nos a vosaltres i
lluitar contra no sé què, que heu vist més enllà del Mur.
No el creieu. Us entenc. Sembla una bogeria.
Però si el destí ha fet que torni Daenerys Targaryen a les nostres costes,
també ha fet que Jon Neu sigui ara Rei del Nord.
Vós heu estat la primera de portar dothrakis a Ponent?
Doncs ell ha fet que salvatges i la gent del nord siguin aliats.
Va ser nomenat Senyor Comandant de la Guàrdia de la Nit,
i va ser proclamat Rei al Nord. No pel seu dret de sang.
No té dret algun, és un maleït bastard.
Tots aquests maleïts fills de puta el van escollir com a líder
perquè creien en ell.
I s'ha enfrontat a totes aquestes coses que no creieu que existeixen.
Va lluitar-ho pel bé de la seva gent.
Va arriscar la seva vida per la seva gent.
Li van clavar un punyal al cor per la seva gent. Va entregar la seva pròpia...
Si no deixem d'un costat els nostres enemistats i ens aliem, morirem.
I llavors no importarà de qui sigui l'esquelet que segui al Tron de Ferro.
Si no importa, llavors us podríeu agenollar.
Jureu lleialtat a la Reina Daenerys,
ajudeu-la a derrotar la meva germana,
i els nostres exèrcits junts protegiran el Nord.
No hi ha temps per això.
No hi ha temps per res d'això!
- Mentre som aquí, debatent... - Agenollar-se requereix poc temps.
- Entregueu la vostra espasa a la causa. - I per què ho hauria de fer?
Sense ànims d'ofendre, Altesa, però no us conec.
Pel que sé,
la reivindicació del tron es sustenta principalment en el nom del vostre pare,
i el meu propi pare va lluitar per derrocar el Rei Foll.
Els senyors del Nord van confiar en mi per a que els guiés,
i així ho seguiré fent, tan bé com pugui.
És just.
També és just fer-vos veure
que sóc la legítima Reina dels Set Regnes.
Al declarar-vos a vós el rei del regne situat més al nord,
us posicioneu en declarada rebel·lió.
Us prego que disculpeu els meus modals.
Ambdós deveu estar cansats després d'un viatge tan llarg.
Farem que preparin un bany i que us portin el sopar a les vostres cambres.
Sóc el vostre presoner?
No encara.
Els nostres aliats dornencs i fills del ferro van ser atacats a Dorne.
- I? - Dos o tres vaixells van escapar,
la resta van ser enfonsats o capturats.
L'Ellaria i les Serps de Sorra, assassinades o capturades.
- Els Greyjoy morts o capturats. - Tots ells?
Aixequeu-lo!
La teva germana és morta?
L'Euron la té.
El vas veure capturant-la?
- Però tu vas escapar? - No la vaig poder salvar. Ho vaig intentar.
No series aquí si ho haguessis intentat.
Traïdor!
- Puta! - Traïdora!
Això és vida. Mireu-los, victorejant a un Greyjoy.
Si et sóc sincer, tot això me l'està posant dura.
Vas veure la cara del petit Theon just abans de saltar per la borda?
"Oh, no!"
Quin merda seca.
Reina meva, sisplau, accepta aquest obsequi
de part de tots els vostres lleials súbdits a les Illes de Ferro.
Us ofereixo el que cap home us podria donar:
Justícia.
Justícia per la vostra filla assassinada.
Heu demostrat ser el millor capità dels Catorze Mars
i un vertader amic de la Corona.
Us mereixeu més que un amic de veritat.
I vós us una recompensa apropiada per la vostra heroïcitat.
Només hi ha una recompensa que desitgi.
Tindreu tot el que vostre cor desitja
quan guanyem la guerra.
Amb l'Euron Greyjoy comandant les nostres forces navals
i en Jaime Lannister liderant els nostres exèrcits,
els fills i filles de Ponent defensaran el nostre país.
No hi ha res com això, oi?
L'amor del poble.
Encara que suposo que vosaltres el desconeixeu.
Aquesta mateixa torba va escopir la meva germana no fa gaire.
I si ens traïcioneu, desitjaran veure el vostre cap a una estaca.
O la vostra. El que els agrada és veure caps decapitats.
Escolta, si tens qualsevol consell, m'agradaria sentir-lo.
Quan tinguem una o dues hores per parlar, com a germans.
- Consell? - Li agrada suau o intens?
Que li fiquin un dit pel cul? Ara no. Parlem després.
Vull que sapigueu que ho entenc.
Encara que siguem enemigues, entenc la fúria que us mou.
Era allà aquell dia, quan en Ser Gregor va esclafar el cap del vostre amant.
Si tanco els ulls, puc sentir el soroll del crani de l'Oberyn al trencar-se.
El soroll del teu xiscle.
No havia sentit res semblant. Vaig pensar, "Això és amor de veritat".
L'Oberyn estava espectacular aquell dia, de debò.
Ningú es movia com ell. Ningú tenia aquella habilitat amb la llança.
Fins i tot en Ser Gregor no el va poder parar.
Tant de bo no s'hagués mofat d'ell.
Podria haver marxat i haver deixat morir al pobre Ser Gregor.
Però aquest no era l'estil del teu amant, oi?
Ara està enterrat a algun lloc.
I aquí està en Ser Gregor, més fort que mai.
Ha de ser difícil per tu.
Quan em van arrabassar la meva filla, la meva única filla...
Bé, no et pots imaginar què se sent a menys que hagueu perdut a un fill.
La vaig alimentar del meu propi pit
encara que em diguessin que la donés a una nodrissa.
No podia soportar veure-la a braços d'una altra dona.
Mai vaig tenir una mare, però la Myrcella sí.
Era meva, i me la vas arrabassar.
Per què ho vas fer?
Ara ja no importa.
La seva filla és molt bonica també.
Aquests ulls marrons, aquests llavis.
La perfecte bellesa dornenca.
Suposo que és la seva preferida.
Sí, suposo que no hauríem de tenir preferits,
però malgrat tot, només som humanes.
Estimem qui estimem.
Em sap greu, no us entenc.
Aquesta mordassa em fa impossible entendre què està dient.
Deu ser frustrant.
Tots prenem decisions.
Vós vau decidir assassinar la meva filla.
Us devíeu sentir poderosa després de prendre aquella decisió.
Es sent poderosa ara?
Jo no puc dormir massa bé. Res, de fet.
Jec al llit i contemplo el dosser,
i imagino maneres de matar els meus enemics.
Com destruir a l'Ellaria Arena, la dona que va assassinar la meva única filla?
Vaig pensar ordenar a Ser Gregor que li esclafés el crani com a l'Oberyn.
Suposo que seria poètic, però ràpid, massa ràpid.
També havia pensat en esclafar-li el cap a la vostra filla.
És tan bonica.
Només pensar en veure aquesta carona adorable obrir-se com un ou d'ànec...
No, no està bé.
Mama.
En Qyburn, aquí present, és l'home més intel·ligent que conec.
Suficient com per descobrir quin verí vàreu usar per assassinar la Myrcella.
- El Llarg Adéu? - El Llarg Comiat.
Això.
- Quan tarda el verí en fer efecte? - És difícil dir-ho.
Hores o dies, segons la constitució del subjecte.
- Però la mort està assegurada? - I tant, Altesa. Ben assegurada.
La seva filla morirà aquí en aquesta cel·la,
i vós sereu aquí per veure-ho.
Sereu aquí durant la resta dels vostres dies.
Si us negueu a menjar, us forçarem a engolir el menjar.
Viureu, per veure la vostra filla podrir-se.
Per veure la seva cara bonica degradar-se,
en forma d'ossos i pols.
Tot això mentre reflexioneu sobre les decisions que heu pres.
Assegureu-vos que els guàrdies canvien les torxes cada poques hores.
No puc que es perdi cap detall.
No.
Què fas? No ens poden veure així.
Sóc la Reina dels Set Regnes, faig el que em dona la gana.
Disculpeu, Altesa. Acaba d'arribar el visitant de Braavos.
Molt bé. I porta un joc de llençols nets pel llit.
De seguida, Altesa.
No, gràcies.
Rebeu el meu condol per la mort del vostre fill.
La meva informació diu que era un noi impecable.
El Banc de Ferro no us ha enviat per oferir condolències.
Condol i felicitació.
Doncs heu esdevingut la primera reina dels Set Regnes,
tota una gesta.
El Banc de Ferro aprecia com us vau desempellegar
del jou de la superstició,
i alliberant la Corona dels elements que volien saltar-se la llei.
La destrucció del Septe de Baelor va ser una desgràcia.
I tant. Però de vegades les tragedies són necessàries
si volem restaurar l'ordre i el lideratge racional.
El Banc de Ferro vol recuperar el seu or.
El vostre pare tampoc n'estava per brocs.
Sí, els vostres deutes són considerables.
I ara heu engegat un conflicte amb diversos fronts.
Tots dos sabem com són de cares les guerres.
I tots dos sabem que l'or les fa guanyar.
Les vostres arques són buides.
Els malbarataments del vostre marit difunt en tenen la culpa.
Els Tyrells els vostres aliats més rics, ara són enemics.
Esteu envoltada de rivals pel vostre tron.
I el Banc de Ferro vol apostar per un guanyador.
Mai fem apostes.
Invertim on creiem que hi pot haver èxit.
Una bona metàfora per 'aposta'.
La guerra ha començat, ja hi ha hagut sang.
He decapitat la serp dornenca.
Le meva flota domina ara, el Mar Estret.
La flota d'Euron Greyjoy domina el Mar Estret.
- Euron Greyjoy m'és lleial. - De moment.
Daenerys Targaryen té tres dracs.
Resisteixen bé unes naus de fusta davant del foc dels dracs?
Potser aquests dracs no són tan intocables com creiem.
Però parlem de la noia Targaryen. Hi voleu invertir?
Suposo que el Benc de Ferro va invertir
una quantitat d'or generosa en el comerç d'esclaus.
Com van ara els vostres beneficis
després que Daenerys els hagi alliberat tots?
El comerç d'esclaus està en recessió, és cert.
He sentit que sembla més
una revolucionària que no pas una monarca.
Els va bé als banquers amb els revolucuonaris?
Els Lannister deuen al Banc de Ferro molts diners,
però els Lannister sempre paguen els seus deutes.
Els pagues els antic esclaus, els dothraki o els dracs?
- Sou clavada al pare, - Doneu-me 15 dies.
Quedeu-vos a Port Reial, sereu el meu convidat d'honor.
I quan torneu a Braavos, us juro
que el deute serà pagat del tot.
He vingut aquí per pensar sobre el fracàs
per no veure a temps l'atac Greyjoy.
M'ho poseu difícil. Us veig més pensatiu que jo.
Així que sembla que fracassi meditant sobre el fracàs.
Sóc un pres en aquesta illa.
Doncs jo no diria que ets un pres en aquesta illa.
Sou lliure de caminar pel castell, les platges i anar on vulgueu.
Llevat de la meva nau.
- Us heu quedat la meva nau. - Jo no diria que ens hem quedat la vostra nau.
No jugaré als embarrussaments amb vos.
Els morts vénen cap a nosaltres.
Penseu en què fer amb la meva
flota desapareguda i els meus aliats massacrats
i jo pensaré en què fer amb els vostres morts vivents.
Costa d'entendre, de debò que costa.
Si mai em parlessin de Caminants Blancs, del Rei de la Nit...
És molt probable que no em creieu.
- De fet, us crec. - Doncs abans, no.
Els nomenàveu follets i espantalls. Recordeu?
Dèieu que eren rucades.
N'eren. Tothom ho sabia.
Però després Mormont els va veure i també vós.
I hi confío molt en la mirada d'un home honest.
Com puc convèncer la gent que no em coneix
que és a punt d'arribar un enemic que no se l'ha cregut mai?
Bona pregunta.
Ho sé. Però és més important trobar la resposta.
El cap de la gent no pot assimilar problemes tan grans
Caminants Blancs, Rei de la Nit, Exèrcit dels Morts...
Fins i tot sembla un alleugiment enfontar-se
a un monstre familiar com la meva germana.
He d'ajudar el meu poble a defensar.se d'aquestc enemic.
I no puc fer-ho si sóc aquí. M'agradaria anar-me'n.
Com vau convertir-vos en el Rei del Nord si vau abandonar tan fàcilment?
Tots em vaig dir que aprengués dels errors del meu pare. No vagis al sud.
No facis cas de les convocatòries de la filla del Rei Foll,
una invasora estrangera....
I aquí estic. Un neci del Nord.
Els fills no són els seus pares, afortunadament per nosaltres.
I a vegades hi ha més en invasors estrangers
i necis del Nords del que s'aprecia a simple vista.
La Daenerys podria haver navegat a Ponent fa molt, però no ho va fer.
Enlloc d'això es va quedar on era,
i va salvar a molta gent de destins terribles,
alguns dels quals són a aquesta illa amb nosaltres.
Mentre sou el nostre convidat aquí,
podríeu considerar preguntar-los el que pensen de la filla del Rei Foll.
Protegeix la seva gent dels monstres, igual que vós.
Per això va venir aquí.
I no es dirigirà al nord a lluitar contra un enemic que mai ha vist
confiant en la paraula d'un home que no coneix.
Després d'una sola reunió?
No és res raonable a demanar.
Llavors té alguna cosa raonable a demanar?
- Què vol dir? - Potser ets un neci del nord.
Us estic preguntant si puc fer alguna cosa per ajudar-lo.
- Vidredrac? - Sí. Vidre volcànic.
Obsidiana. Diu que aquí en teniu una quantitat enorme.
Per què estem parlant del vidredrac?
Acabem de perdre a dos dels nostres aliats.
Que és pel qual jo estava parlant amb el Jon Neu, un potencial aliat.
I què li passa al "Rei del Nord" amb el vidredrac?
Sembla que en pot fer armes
que maten els Caminants Blancs i els seus soldats.
O aturar-los. O destruir-los.
No tinc clara la nomenclatura.
I què en penseu vós d'aquest Exèrcit dels Morts,
i els Caminants Blancs i els Reis de la Nit?
M'agradaria creure que en Jon Neu s'equivoca.
Però un home molt savi una vegada em va dir que mai hauríem de creure
alguna cosa perquè es vulgui creure.
Quin home savi ho va dir això?
No ho recordo.
Esteu intentant fer passar les vostres paraules per saviesa antiga?
Mai ho faria. A vós.
La raó per la que crec a Jon Neu és perquè és aquí.
Tots els seus consellers el deurien advertir que no vingués.
Jo li hauria advertit que no vingués. I tot i així és aquí.
No l'heu de creure. Deixeu que extregui el vidredrac.
Si està equivocat, no serveix per res. Ni tan sols sabia que éreu aquí.
No és res contra vós. Doneu-li alguna cosa sense donar-li res.
Feu un pas endavant cap a una relació més productiva amb un possible aliat.
Manteniu-lo ocupat mentre ens centrem amb els que ens ocupa:
Roca Casterly.
Què va dir en Ser Davos sobre
"rebre una punyalada al cor" per al seu poble?
Us en vau adonar d'això?
Heu de permetre'ls els seus deliris de grandesa.
El Nord és molt avorrit.
És meravellós.
Els vaig posar els noms dels meus germans, Viserys i Rhaegar.
Els dos han mort. Vós vau perdre també dos germans.
La gent pensava que els dracs havien desaparegut per sempre, però aquí estan.
Potser hauríem de repassar bé què és el que creiem que sabem.
- Ha parlat amb en Tyrion. - És la meva Mà.
- Li agrada parlar.- Tots gaudim fent allò que se'ns dóna bé.
Jo no.
Sap perfectament que no deixaré que la Cersei
- segueixi al Tron de Ferro. - Mai he esperat que ho féssiu.
I no he canviat d'opinió pel que fa als regnes que pertanyen a aquest tron.
Jo tampoc.
El permetré minar el vidredrac i forjar-ne armes.
Si necessiteu recursos o homes, els proporcionaré.
Gràcies.
Llavors em creieu? Lo del Rei de la Nit i l'Exèrcit de Morts?
Més val que us poseu a treballar, Jon Neu.
- Quant en tenim? - 150 mil litres, missenyora.
I això què vol dir?
Menjar per un any, si comptem les persones que hi ha al castell.
Potser més.
Quant ha durat l'hivern més llarg dels darrers cent anys?
No n'estic segur, comprovaré el registre del mestre Luwin,
en feia còpies de tots el missatges enviats amb corbs.
Em dieu que no tindrem prou menjar.
Sobre tot si arriben els exèrcits del nord a defensar Hivèrnia.
No, missenyora, de ben segur.
Doncs cal que estiguem a punt per aquesta eventualitat.
Vingui d'on vingui l'amenaça, aquest és el lloc més segur.
Hem d'augmentar les reserves de gra
enviant-ne des de tots els magatzems del nord.
Quan acabi l'hivern tornarem el que n hagi sobrat.
Però si tot el nord ha de fugir a Hivèrnia,
No tindran temps de portar carretons de gra amb ells.
- Ben pensat, missenyora. - Mestre Wolkan, us en podeu encarregar?
Estan cobrint aquests plastrons amb cuïr?
No, missenyora.
I no creieu que haurien d'estar-ne quan arribi el fred de debò?
Haurien d'estar-ne, teniu raó. Disculpeu-me, missenyora.
Escolteu. Per què no porten cuïr?
Us va bé manar.
Tots els del nord miren al nord
amoïnats per l'amenaça des de més enllà del Mur.
Haurien d'estar-ne.
Conec la Cersei millor que ningú aquí.
Si et gires d'esquena a ella...
Tu no coneixes la Cersei millor que ningú aquí.
Només volia dir que...
Que qui va matar a la meva mare, al meu pare i al meu germà és perillosa?
Gràcies pel savi consell.
Passarà una de dues: O bé els morts derrotaran als vius,
en tal cas... els nostres problemes hauran arribat a la seva fi.
- O... els vius guanyaran. - I llavors, què?
No lluiteu al Nord, o al Sud.
Lluiteu cada batalla, on sigui, sempre a la vostra ment.
Tothom és el vostre enemic, tothom és el vostre amic,
tota possible correlació d'events està passant tot alhora.
Viviu així i res us sorprendrà.
Tot el què passi serà quelcom que ja haureu vist abans.
Lady Sansa, a les portes.
Hola, Sansa.
- Voldria que en Jon fos aquí. - Sí, he de parlar amb ell.
Ets el darrer fill viu i legítim del pare.
Ara ets el Senyor d'Hivernàlia.
Mai podré ser Senyor d'Hivernàlia.
No podré ser senyor de res.
No sé què vols dir amb això.
- És difícil d'explicar. - Prova-ho. Per favor, per mi.
Significa que ho puc veure tot.
Tot el què algun cop li ha passat a algú.
Tot el què passa ara mateix.
Ara són tot peces, fragments.
He d'aprendre a veure millor.
Quan arribi la Llarga Nit altre cop, he d'estar preparat.
- Com saps tot això? - El Corb dels Tres Ulls m'ho va ensenyar.
Creia que eres tu el Corb dels Tres Ulls.
Ja t'he dit que era difícil d'explicar.
Bran...
Sento tot el què t'ha passat.
Sento que hagi hagut de passar aquí, a casa nostra.
Era tan maca aquella nit.
Amb la neu caient, com ara.
I tu estaves tan maca,
amb el teu vestit blanc de núvia.
- He de tornar cap a dins, Bran. - Jo em quedaré un xic més.
- Fa mal? - Un xic. Menys que abans.
Sembla que la infecció ha deixat d'estar activa.
Poc usual. Poc probable. Que em perdonin, però un podria pensar
que tota la capa superior de la pell malalta ha estat extirpada
i que la zona subjacent s'ha tractat amb algun tipus d'ungüent.
No en sé res d'això. Simplement, m'he començat a trobar millor.
Suposava que era el repòs el que ho havia provocat.
I el clima.
El clima. Sou lliure de marxar, ser.
Aquesta cambra ens cal per als infecciosos, i ja no ho sou.
Tarly, m'agradaria parlar amb tu aquest vespre al meu estudi.
Serà molt dolent?
Suposo que ho descobriré aquest vespre.
On anireu?
Em vaig rendir a aquesta malaltia al mateix moment que la vaig veure.
Sabia que em podia matar, o que em mataria jo mateix abans de no poder.
Daenerys de les Tormentes em va convèncer del contrari.
L'únic lloc que hi ha per a mi és tornar amb ella.
Li dec la meva vida.
A ella i a tu.
El vostre pare em va salvar més d'un cop.
És el mínim que podia fer.
- Potser els nostres camins es creuïn altre cop. - Això espero.
- L'has tractat. - Sí.
- Qui et va dir que el tractessis? - Ningú.
Qui et va prohibir a tu, i a tothom, d'intentar tractar-lo?
- Em sembla recordar que vau ser vos. - Però igualment, l'has tractat.
Ho he fet, sí.
Ho vaig prohibir perquè és perillós i pocs cops té èxit.
Especialment en algú de la seva edat.
Podries haver-te infectat tu i a d'altres.
Podries haver devastat tota la Ciutadella.
Però no ho has fet. És un procés dificultós i meticulós.
Molts maèsters amb cadenes prou pesades i amb baldes de curació
ho han provat i no se n'han sortit.
I tot i així, tu te n'has sortit. Com?
Vaig llegir el llibre i vaig seguir les instruccions.
Aquell home és viu gràcies a tu.
Hauries d'estar orgullós.
- Gràcies, arxi-maèster. - Vine.
Tots aquests manuscrits i rulls s'estan podrint.
Me n'has de fer còpies.
Què? Esperaves un premi?
El teu premi és no ser expulsat immediatament de la Ciutadella.
Serà millor que comencis.
Vés amb compte amb el àcars del paper. També els agrada la carn.
Hem de trobar la flota d'Euron Greyjoy i derrotar-la.
Altesa, han enfonsat bona part de la nostra.
Enviar-hi el que ens resta de flota...
No parlava pas dels nostres vaixells.
Haurieu d'anar vós?
Les naus de l'Euron poden ser en qualsevol lloc, o en llocs diversos.
Volaríeu sola a mar obert, però no pas per gaire temps.
No hi aniria sola. Hi aniria amb en Drogon, en Viserion i en Rhaegal.
Què els hi poden fer?
Però sí a vós. I amb una sola fletxa.
És molt arriscat. Sou molt important.
- Què hi ha a Roca Castelry? - Els Immaculats estan a punt de caure-hi.
I a què s'enfrontaran?
A una situació difícil.
- Saben que hi anem. - Sí.
La Cersei creu que el meu únic propòsit a la vida és destruir la casa Lannister.
Estarà preparada.
Mai ningú ha pres la Roca.
L'exèrcit Lannister encara és l'exèrcit que va construir mon pare.
Ben ensinistrats i ben armats, deu mil homes com a mínim.
Ens veuran arribar.
Estaran preparats.
Les portes de Roca Castelry són inexpugnables.
La lluita en els murs será dura. Estarem en desavantatge.
Moriran molts homes.
Com va dir el pare.
Una dada interessant sobre ell:
Va construir la nostra Casa del no-res,
va crear un exèrcit i va aixecar Roca Castelry com ara la veieu...
Però no hi va pensar en les clavegueres. Massa baix per a ell,
i va pensar en la persona més baixa que tenia al voltant per fer-les.:
jo.
Tenia raó. N'era de baixa estofa. Com les meves amistats. Sobre tot femenines.
No eren benvingudes a la Roca. El pare les menyspreava.
No podia fer-les entrar per la porta principal ni dur-les a la meva cambra.
Així doncs, en el prrocés de construcció de les clavegueres
Vaig incloure-hi un anexe per a mi.
Un passadís que entrava i sortia per la cova a la vora del mar
i conduïa a una de les torres de guaita.
No hi ha millor lloc per activitats de baixa estofa que sota terra.
Roca Castelry és una fortalesa inexpugnable.
Però bé va dir un amic meu:
"Doneu-me deu homes com cal i prenyaré aquesta meuca."
Ha començat.
S'hi trobaran amb el gruix principal de les forces dels Lannister.
En seran més que nosaltres.
Tindrem menys armadures i menys armes.
Aquest exèrcit lluita, però li té por a la meva germana.
En canvi els Immaculats lluiten per una raó molt poderosa.
Lluiten per la seva llibertat
i per la persona que els hi ha donat.
Lluitaran per vós.
I per això guanyaran.
No en queda cap.
N'haurien de ser més.
Molts més.
On són? On és la resta de l'exèrcit dels Lannister?
- S'ha acabat? - Sí.
I ara les pluges ploren als nostres salons.
- Hem lluitat bé? - Tan bé com es podia esperar.
Mai va ser el nostre punt fort. Roses daurades, sense cap dubte.
El vostre germà i la seva nova reina pensaven
que estaríeu defensant Roca Casterly.
La veritat és que Roca Casterly ja no val la pena.
Bé, per mi sí.
Però els meus records estimats de quan era nen no mantindran la Cersei al tron.
Així que simplement deixareu que la prenguin?
Per ara. Però no seran capaços de defensar-lo.
La flota de l'Euron Greyjoy ha cremat els seus vaixells,
i vam buidar els rebosts abans de marxar.
Tard o d'hora es veuran obligats a abandonar la seva posició
i tornar creuant Ponent de nou.
I vós heu agafat el vostre exèrcit, tot el vostre exèrcit,
i veu anar on no hi eren.
Com em va fer el Robb Stark al Bosc dels Rumors.
- Sempre s'aprèn dels fracassos. - Sí. Ja deveu ser molt savi.
El meu pare sempre deia que em costava aprendre.
Si era tan llest,
per què no va prendre Jardialt quan les vostres mines d'or es van esgotar?
Suposo que aviat ja podré preguntar-m'ho a mi mateixa.
S'ha acabat aprendre dels meus errors.
Com ho fareu? Amb l'espasa?
Aquesta és l'espasa del Joffrey, oi? La que mai va fer servir.
- Com li deia? - El Lament de la Viuda.
Era un capullo integral, oi que sí?
He fet innombrables coses per protegir la meva família.
O els he vist fer-ho, sota les meves ordres.
Mai he perdut el son per elles. Eren necessàries.
I sempre he fet el necessari per protegir la Casa Tyrell.
Però la vostra germana ha fet coses
de les que era incapaç d'imaginar-me.
Aquest va ser el meu gran error: la falta d'imaginació.
És un monstre. Ho saps això?
Per tu, n'estic segur. Per altres també.
Però quan guanyem, i no quedi ningú que ens faci front...
Quan la gent visqui pacíficament en el món que ella ha construït,
de debò que creieu que importarà de la manera que ho ha fet?
L'estimeu.
L'estimeu de debò. Pobre il·lús.
- Serà la vostra perdició. - És probable.
Però tampoc guanyaré massa parlant amb vós, no?
Amb qui millor que parlar-ho no?
Quina millor garantia podríeu tenir
que tot el que digueu mai sortirà d'aquestes parets?
Però potser tens raó.
Si t'ha portat tan lluny, és que ja se t'ha escapat de les mans.
Sí. Així és.
És un càncer. Lamento haver-la ajudat a estrendre'l.
Vós també ho lamentareu.
Crec que ja n'hi ha prou.
- Com passarà? - La Cersei tenia moltes idees.
Fuetejar-vos pels carrers
i decapitar-vos davant la Fortalesa Roja.
Escorxar-vos viva i penjar-vos a la muralla de Port Reial.
Jo la vaig convèncer per a que no fos així.
- Serà dolorós? - No, me n'he assegurat.
Bé.
Odiaria morir com el vostre fill. Esgarrapant-me el coll,
traient escuma i bilis per la boca,
amb els ulls ensangonats i la pell morada.
Devia ser terrible per vós,
com a Guardià Reial, com a pare.
Per a mi ho va ser prou.
Una escena estremidora.
Per res el que jo volia.
Veureu, fins llavors no sabia com funcionava el verí.
Expliqueu-li a la Cersei.
Vull que sàpiga que vaig ser jo.
www.subtitulamos.tv