Vas a veure l'etarra que va matar la mama?
Per què no m'ho vas dir?
Els papers del divorci?
- ¿Tienes madre? - Sí.
Mi hija no.
Es que sólo quiero un nombre.
- Pero díselo, tío. - ¡Cállate, Marina!
¿Ets conscient que si tot això surt a la llum
hauràs de respondre moltes preguntes?
- Ets un fill de puta. - Vaig tenir un bon mestre.
Jo el conec.
Podem veure el registre?
- ¿De qué sirvió... poner esa bomba? - De nada.
Bar Wendy! Sona bé, no?
50.000. Si tens els diners, el bar és vostre.
Necessito l'anell. Ja!
Vaig tenir una història...
- Papa! - Adrià...
Collons!
Que t'estimo.
Sara, no te'n vagis! Sara! Sara!!
El tenim.
Els testimonis l'han reconegut,
porta un tatuatge i coneixia una de les víctimes.
Tot quadra, jutge.
No hem trobat la sabatilla, però potser les té a casa.
Estic segura que amb una ordre d'escorcoll trobarem alguna cosa.
- El tenim. Cregui'm. - Et faré les ordres.
Heu de comparar l'ADN amb la mostra de les ungles de la Mercè Pàmies.
I organitza també una roda de reconeixement
perquè els testimonis confirmin la identificació.
Sí, però l'interroguem nosaltres primer.
Ja, però amb totes les garanties. No vull problemes.
El tenim, jutge. La forense tenia raó. El tenim.
Això espero,
però no vull cap filtració fins que no tinguem proves fermes.
I ni una paraula al jutge Cases. Primer ho vull tenir tot lligat.
No pateixi.
Sònia... Felicitats.
Gràcies.
Coloma!
Bon dia. Tot bé?
No. Tot bé, no.
M'heu tingut aquí tancat tota la nit sense dir- me res.
Es pot saber què està passant?
Ens hauria de donar el nom del seu advocat.
No tinc cap advocat, jo. Ni el necessito per res.
El necessita, cregui'm, el necessita.
Potser seria més fàcil si abans m'expliquéssiu per què sóc aquí, no?
Primer, l'advocat. Si no en té cap, n'hi puc demanar un d'ofici.
Doncs demaneu- ne un d'ofici.
No entenc per què em teniu aquí tancat.
Ja ho entendràs, ja... Fill de puta.
Nit i Dia 1x11 "ADN"
www.subtitulamos.tv
Ronca.
- Què dius? - La Sara, ronca.
- Això és el tabac. - El tabac...
Escolta, no l'hi diguis, eh!
Sisplau, no, que et conec.
Què ha passat? S'ha discutit amb el Lluís?
- Bon dia. - Bon dia.
- Què tal? Has dormit bé?
Sí, molt bé. Em sap greu... Avui mateix busco alguna cosa.
Sara... per què no et quedes...
Queda't tot el temps que vulguis, de veritat.
Jo, ni m'he adonat que estaves dormint al meu costat.
- Cafè amb llet? - Perfecte.
- Per tu. - Gràcies.
Perdoneu.
Sí?
Ah... Digue'm. Bon dia, sí.
Mm- hm.
Molt bé.
Gràcies per avisar- me. Vinga, fins després. Adéu.
Ja l'han detingut.
Avui l'interroguen.
A qui?
És una cosa de feina, carinyo.
Què, papa, m'explicaràs com va anar amb l'etarra o no?
- Miren...- Vas dir que m'ho explicaries avui.
Per què no esmorzem primer, sisplau?
- Et va bé la melmelada de maduixa? - M'encanta.
- Hm? - Sí.
- No és de maduixa, és de "jards". - Perdona? "Jards"?
- "Jards". - És pesat!
Ets anglès, no?
- No, sóc basc! - És veritat, no me'n recordava.
"Jards".
Segur que no vols conservar res?
Si la Fàtima vol alguna cosa... La resta... ho donaré i punt.
No sé per què no em va dir... que havia firmat els papers.
T'ho devia voler dir en persona.
Sí...,
suposo que sí.
Potser... t'hauries de vendre el pis.
Ja ho he pensat.
Buscar- te una cosa més... més per tu.
Per nosaltres.
Sí, esclar, per nosaltres.
Què més puc fer?
Res. Ja has fet prou.
No he d'anar al bar en tot el dia. Ja m'ho he organitzat.
Puc quedar- me amb tu, si vols. Podem anar a casa meva o...
Saps què hauríem de fer?
El que tu em vas dir. Sortir d'aquí. Agafar- nos uns dies per nosaltres.
Ui, jo ara uns dies no puc.
- Però avui el tens lliure, no? - Sí. Avui sí.
Doncs agafem el cotxe i anem a qualsevol lloc.
Passem la nit en un bon hotel i demà tornem. Eh?
I on vols anar?
No ho sé... On sigui.
- A Andorra. - A Andorra?!
Sí, sí, Andorra. Per què no?
No ho sé... Andorra és una mica lluny.
No ho sé, podríem anar a Sitges.
Tinc ganes d'allunyar- me d'aquí, de conduir unes hores. Va, què?
Molt bé, com vulguis,
però abans passem per casa meva, no tinc roba ni res.
Allà et pots comprar qualsevol cosa. Va, no pensem. Fem- ho.
Mmm...
No et rebaixarà el preu, el Remi.
Ja t'he dit que tinc un pla.
Per cert, em fa pal demanar- t'ho però...
Necessito una mica de calés per comprar material.
I?
Que he pensat... L'anell que et vaig regalar em va costar un "pastón".
Potser no recuperaré tota la pasta, però he pensat de vendre'l.
Perdó?
Li dec calés al Peter... En un parell de dies te'n compro un altre.
O recupero el mateix, però necessito una mica...
Res, una mica de "cash". T'importa o què?
Esclar que m'importa.
Un regal bo que em fas en ta puta vida i m'ha de durar dos dies?
- Por aquí, chaval. - Per una cosa que et demano...
- No, em demanes moltes coses... - Ja, però, nena...
- No! - Es que... - Que no!
- Que és el nostre futur! - Mira'l bé, l'anell.
No et posis idiota, que ja m'estàs tocant els collons!
No, te'ls he tocat fa una estona i trigaràs dies que hi torni.
Vale..., prou!
"Hasta" aquí hem arribat. Do me'l.
Tu a mi em veus problemes a la boca? Fins ara no he tingut cap queixa.
- Compto fins a 3. - És que...
- Una... - Una hòstia et fotré si em toques.
- Va, dos. - Dos.
I tres! Em vols fer por a mi? A la Wendy?
- Encara no ha nascut, xaval. - Escolta'm!
Què?!
Res.
"Gilipollas".
- Ei, Toni! - Ei.
- Què tal, Guti? - Com va el gran cas?
Bé, jo crec que ja el tenim. Falten un parell de coses per concretar.
Mira'l, aquest, tu... Encara ho resoldrà en dos dies.
- És que és molt bon poli, eh. - No em toqueu els collons, eh!
No, però tu tranquil, que nosaltres ja ens encarreguem de tota la resta.
Mira, ara ens en anem cap a l'abocador de la Zona Franca,
que diu que hi han trobat un mort.
- Però si el vols tu també, cap problema. - O la Sònia.
No, nosaltres ja en tenim prou amb els nostres.
Ei, pst, de bon rotllo, eh.
Carmen García, del torn d'ofici.
Toni Guillén, porto la investigació.
Encantada.
Sap alguna cosa del cas?
Molt poc. El nom del detingut i els càrrecs, homicidi, poca cosa més.
Hem sol·licitat a la jutge Comas una prova d'ADN,
una roda de reconeixement i una ordre d'escorcoll del seu domicili.
Bé, potser hauria de veure el senyor Ramos, abans.
Sí, ja l'acompanyo.
Senyor Ramos, aquesta és la seva advocada, la senyora Carmen...
- García. - García.
Bon dia.
Hola, bon dia. M'han comunicat que ja s'han iniciat certes diligències.
Jo no sóc gens partidària
que vostè faci cap declaració aquí a comissaria.
Hauríem d'esperar a l'interrogatori del jutge,
bé, en aquest cas de la jutge, i així podré estudiar el seu cas.
Escolti, jo el que vull és sortir d'aquí i com més aviat millor.
Per tant, que em preguntin el que vulguin.
Ho entenc, però és que encara que declari ara,
la jutge no prendrà cap decisió fins que hagi parlat amb vostè,
per tant, no hi guanyem res si declara ara, i no conec el seu cas.
- Necessito temps per revisar- lo. - M'és igual. El que sigui més ràpid.
Poden retenir- lo 72 hores abans de passar a disposició judicial.
No vull estar aquí 72 hores. Ho entén això?
M'han detingut per unes coses terribles
amb les quals jo no tinc res a veure i vull saber per què.
Els càrrecs contra vostè, efectivament, són molt greus.
Però no ens hauríem de precipitar a prendre cap decisió.
M'han tingut aquí tota la nit sense poder parlar amb ningú.
Ho entén això? Vull aclarir això ara mateix!
Si vol que sigui la seva advocada, m'ha de començar a fer cas.
No necessito un advocat per res.
I si em volen interrogar, que m'interroguin, però ja.
Vostè mana.
Endavant, interrogueu- lo,
així m'assabentaré una mica de què va la cosa.
- Ara l'avisarem. - Molt bé.
On era el passat 7 de març, dijous, a la nit?
Això és dijous passat... Sí, ehm...
A casa, jo diria.
No, no, era a casa, segur.
I no hi havia ningú més amb vostè?
La meva mare.
- Ningú més? - No, el meu fill estava d'excursió.
- I el 15 de gener, que era un... - Dimecres.
Un dimecres. De gener? No ho sé...
No ho sé... No me'n recordo. Pencant, suposo.
No. Tenia el dia lliure a la feina. Hem mirat la seva fitxa.
Doncs no ho sé... A quina hora?
Tot el dia.
Doncs devia ser a casa, o entrenant.
Jo vaig a córrer, cada dia, i al gimnàs.
I els dies que tinc lliures
doncs vaig una estona a nedar, a la piscina.
- Veig que li agrada fer esport. - Corro triatlons.
- M'he d'entrenar. - Quina marca de sabatilles fa servir?
Quina marca...?Mm- hm.
Depèn...
Depèn per què. En tinc moltes.
Quina era la seva relació amb la Montse Llopis?
La Montse...,
la mare de l'escola que han...?
Sí.
Doncs és...
era..., perdó, era la mare d'un company de classe del meu fill.
Em va demanar si podia fer una xerrada pels nanos a l'escola.
Aquesta és l'única relació que van tenir?
Mm- hm.
Bueno... Havíem parlat un parell de cops a la sortida del col·le.
I fa poc, fa uns dies,
la directora ens va cridar perquè volia parlar amb nosaltres,
perquè els nostres fills s'havien barallat.
Però res més.
O sigui que no va anar mai a casa seva?
No.
Sabem que va estar a casa seva el dia de la seva mort.
Tenim testimonis que l'han reconegut.
- A mi? - A vostè. Han reconegut la seva foto.
Doncs perdoni, però... es deuen haver equivocat.
Jo no he estat mai a casa d'aquesta...
Esperi, sí, dic mentida, sí, hi vaig estar un cop,
una vegada vaig portar el meu fill per... per jugar una estona.
Farem una roda de reconeixement per corroborar- ho,
però l'han identificat sense cap dubte.
Molt bé, cap problema. Poden fer el que vulguin però ja li he dit que...
Esclar, per això em deia això de dijous passat,
que va ser el dia que la van...
Estic segur que jo era a casa, l'hi poden preguntar a la meva mare.
Va estar a casa tot el vespre?
Sí.
I què va fer a casa?
Escolti, doncs estar a casa, llegir, mirar la tele, no ho sé...
Què hi va veure?
No ho sé... una... una pel·li de la guerra del Vietnam,
però no sé com va acabar perquè no la vaig acabar.
Miri, li farem unes proves d'ADN.
Mm- hm.
Suposo que no hi té cap inconvenient, no?
Què és això?
Doncs miri, agafarem un palet,
li posarem un tros de cotó i li passarem per la geniva,
i amb aquesta mostra tindrem tot el que necessitem.
- Puc parlar? - Sí, sí, endavant.
La jutge ha ordenat la prova. Pot negar- s'hi, si vol.
No cal. Que mirin el que vulguin. Jo no he fet res.
Això de la prova no cal que ho decideixi ara, Sr. Ramos.
- Si cal, ho podem fer més endavant... - No. Com més aviat millor.
Serà fill de puta...
Condueixo jo, eh.
Estic perfectament per conduir. Escolta'm, no fem bromes ara...
Ja ho sé, però ho faig jo.
Sí?
Ja tinc l'anell. Quedem a algun lloc per fer el canvi?
Demà.
- Demà no! No foti! Ha de ser ara! - Ara no puc.
És un lio per mi tenir- lo fins demà! El tinc ara!
Collons, t'he dit que demà!
Vale, vale, vale, vale... doncs demà.
Demà. Però demà segur, eh. Truqui'm, sisplau.
Bé, adéu.
Perdona. Era el notari. Va, tirem.
Molt bé.
Doncs... ja estem. Per ara.
No, no, si heu de preguntar més, pregunteu. Jo el que vull és acabar.
No hem acabat, encara.
Anirem als jutjats quan ho digui la jutge perquè li prengui declaració.
- Ja. I quan serà això? - Doncs quan la jutge ho digui.
Puc parlar amb el meu client, ja?
Hm.
Gràcies.
No ha estat una bona idea.
Aquest interrogatori no ha estat una bona idea.
Si he de ser la seva advocada, m'ha de començar a fer cas.
És que jo no tinc cap relació amb tot això que m'estan preguntant.
A veure...
Pel que he entès, hi ha testimonis que l'ubiquen al lloc dels fets,
i tenen una mostra per comparar l'ADN.
Està aquí per uns càrrecs gravíssims.
Homicidi. No és cap broma.
Li faré una pregunta.
Necessito escoltar- ho de la seva boca.
Suposo que sap quina és la meva feina.
Jo el defensaré el millor que pugui,
i tot el que parli amb mi està sota secret professional.
- Ho entén, això? - Oh, i tant.
És vostè innocent?
Esclar que sóc innocent.
Jo tinc una feina, sap?
I un fill.
Jo no vaig pel món matant gent.
D'acord.
Llavors autoritzem la prova d'ADN.
Com que no trobaran res, perquè vostè és innocent,
l'hauran de deixar en llibertat.
I tant que m'han de deixar en llibertat.
Molt bé.
Però mentrestant, faci'm un favor.
No torni a parlar amb la policia.
No digui res més, a ningú, fins que estiguem davant la jutge.
Jo ara demanaré tots els papers i estudiaré el seu cas
i miraré a veure què tenen.
Estem d'acord?
Sí.
El meu client no entén què hi fa aquí. Ni jo tampoc.
Em podrien donar una mica més d'informació?
Ja ho sap, l'atestat li donaran als jutjats.
Hem d'escriure la declaració, fer la roda de reconeixement...
Per ara no li podem donar res.
Però, per què l'han detingut? Algú l'ha denunciat o...?
La investigació ens ha portat fins a ell.
Ja... ja veig que no...
No.
Ja demanaré l'atestat al jutjat.
Ens veurem a la roda de reconeixement.
Ah, i el meu client autoritza la prova d'ADN.
Diu que no té res a amagar.
Sí?
Liada.
Com? Una roda de reconeixement?
Heu...
Sí, sí, d'acord, d'acord, val. Fins després.
Tan bonic que és treballar al mig de la natura. Respira, agafa aire...
Au va, no em toquis els pebrots, vols?
Tan bé que estaríem amb el cas de la noia aquella. Testimonis, proves...
La bollera de la Sònia ens l'ha ben fotut.
Nois, necessito un parell de mascles com vosaltres...
que m'ajudin a girar aquest senyor.
Bon dia. Policia.
Portem una ordre d'escorcoll.
Ai, Déu meu...
- Com està el meu fill? - Està bé, tranquil·la.
El puc veure?
No, fins que la jutge no decideixi què s'ha de fer.
- Déu meu Senyor... - Potser li demanarem que declari.
A mi?
Sí. Hem de confirmar algunes coses amb vostè.
Per cert, ara... ara que la tinc aquí.
Dijous passat, a la nit, el seu fill era aquí amb vostè?
Dijous passat? Sí, no va sortir.
Ell surt, de vegades, però dijous no.
No va sortir.
Ja.
Bé, la cridarem perquè faci una declaració i la firmi.
He d'anar a buscar el meu nét, d'aquí una estona surt de l'escola.
Sí, ja gairebé estem, no pateixi.
I anava fent quilòmetres i tenia la sensació que...
no que viatjava en l'espai, sinó que viatjava en el temps,
com si tornés enrere, saps?
I després, quan vaig entrar a la presó i li vaig veure la cara...
No ho sé, vaig... vaig connectar amb coses
que feia molt de temps que les havia enterrat.
Molt.
No ho sé...
En fi...
I has de tornar- hi?
A veure, si vull...
Ja, i... vols?
Perdona.
Sí?
Eee... Home...
Sí, és clar.
No ho he fet mai a comissaria però cap problema, el que vostè ordeni.
Molt bé.
La jutge.
Ha demanat un reconeixement psiquiàtric del teu detingut.
L'he de fer jo.
Porteu- ho tot a la sala de baix.
Primer les vambes,
mireu- les a veure si alguna coincideix amb la petjada que tenim.
Aquesta és la que porta el cas. Sònia... Sònia no sé què, es diu.
A per ella.
Perdona, diuen que hi ha un detingut pel cas del "mataiaies".
- Ens ho pot confirmar? - Sisplau, no us poseu al mig.
Només volem saber si hi ha cap detingut, Sònia.
Si us plau, no- us- poseu- al- mig.
Hòsties!
- "Joder", la tia... - Estem fent la nostra feina!
L'últim que m'esperava avui era acabar a Andorra.
Jo també.
M'agradaria anar a comprar. M'arreglo una mica i sortim, eh!
Ah, molt bé. Escolta'm, mira, té.
Jo aprofito per anar a treure una mica de diners. Ens veiem aquí.
Molt bé.
Ara veurà un seguit de persones entrar
i ens ha de dir si entre elles reconeix
l'home que va perseguir fins al terrat.
Molt bé.
Jo diria que és aquell, el segon de l'esquerra.
N'està segur?
No li vaig veure molt bé la cara però... Diria que sí.
Diria?
Sí, diria. Si hagués de dir un entre aquests, diria que és ell.
D'acord. Moltes gràcies. Ja... ja se'n poden anar.
Pots fer entrar l'altre testimoni, sisplau?
Sí. És aquell. El que porta corbata.
N'està segur?
Oh, i tant. Sí, sí. És ell.
D'acord, moltes gràcies. Ja se'n pot anar.
Aquest estava més segur que l'altre.
Sí, però tenim un altre testimoni.
- Fàtima Comín, la neboda del jutge.- Sí, sí, sí... Ja sé qui és.
- Bon dia. - Bon dia.
Mira aquests homes i digue'ns si entre ells
reconeixes l'home que vas veure aquella nit al carrer.
No, no era cap d'aquests.
No és cap d'aquests.
N'estàs segura?
No era cap d'aquests.
Segur?
Segur.
D'acord.
Gràcies per la teva col·laboració.
- Remi, has vist el Fajardo? - No.
Aquest cabró s'enterarà de qui sóc jo.
Per què?
Si el veus, li dius que encara que s'amagui al cul del món, el trobaré.
Digue- l'hi tu.
Eh, tu, fill de puta, espera! Espera, fill de puta!
Isma! On vas amb tanta pressa?!
- Wendy... - Ni Wendy ni polles. Dóna'm l'anell.
- No el tinc. - Com que no el tens?
Tu creus que jo sóc una merda, oi?
Però jo per tu he fet coses que no hauria fet ningú. Ningú!
- Què has fet amb el meu anell? - Vols ser puta tota la vida?
- Què dius! - Wendy, escolta'm...
Amb aquest anell podem canviar les coses.
- Dóna- me'l. És meu! - No em toquis! Passa de mi, vale!
Que m'has robat, m'has robat!
Wendy, no! Aaaah!!!!
Aaaaah!!!
L'has cagat, tia. L'has cagat!
- Ei, què passa aquí? - Deixa- la ja. Tranquil!
Ara vindreu tots dos a comissaria...
i ens calmarem una mica.
Tu ets "gilipollas".
Això no ha servit de res. Quan tindrem la prova de l'ADN?
Els he collat i demà tindrem els resultats.
- I l'escorcoll, què? - No hem trobat res.
Hem agafat les vambes que tenia, però cap coincideix amb la petjada.
He encarregat un reconeixement psiquiàtric, per si de cas.
Bé, esperem la prova de l'ADN,
però ja ho veieu, si no quadra no tenim res.
És ell. Quadrarà.
Posa'm una cervesa.
Ei, Guti.
Ei, què fas per aquí?
Ja ho veus. Passant la tarda.
No tindries feina per mi, allà a la ràdio?
Sí, de discjòquei...
Saps alguna cosa d'aquest que han agafat per això de les iaies?
- I tu què en saps? - Jo sé el que sé.
Llavors estem igual.
Tio...
Tio, me'n deus una.
Em vas demanar que digués alguna cosa per la ràdio i jo la vaig dir.
No en sé res, tio. De debò. No ho portem nosaltres.
- Qui és, aquest que han agafat?- Et dic que no ho sé.
Va, Guti... D'on l'han tret, com l'han trobat?
"Joder"...
Mira, només sé... Però això no ha sortit de mi, d'acord?
Ei, que sóc jo, que estàs parlant amb mi.
Hi ha hagut un xivatasso d'una tia que se'l tirava i ha lligat caps.
Qui era?
Mira, veus, això sí que té una mica de gràcia...
perquè resulta que la tia té relació amb el cas.
Hola.
Ja deu saber que la jutge ha demanat un reconeixement psiquiàtric.
Doncs no, no ho sabia.
Només seran unes preguntes.
I per què m'han de fer un reconeixement psiquiàtric?
Perquè ho ha demanat la jutge.
Ja. Quan podré veure aquesta... jutge?
No ho sé.
Molt bé. D'acord.
Endavant.
M'han comentat que vostè és bomber.
Sí.
- I que va estar a l'exèrcit. - Sí.
En missió a l'Iraq.
- Sí. - Quant de temps hi va ser?
Any i mig.
I després ho va deixar.
Mm- hm.Per què?
Diguem que... vaig perdre l'interès,
les ganes.
Per alguna raó en concret?
Vaig veure coses que... no volia tornar a veure.
M'han comentat que a l'Iraq
hi va haver alguns problemes amb alguns presoners.
Mmm... No sé... no sé de què em parla.
O sigui que sou parella.
Sí.
Doncs la cosa va així. Ara estan parlant amb la teva parella.
Si et denuncia, et portarem davant del jutge i pringaràs, tio,
que no es poden pegar a les dones, avui dia.
- No l'estava pegant. - "Joder" que no. Què fèieu? Manetes?
Pues sí.
Vale. Tu ara et quedes aquí i ja et direm alguna cosa.
Tens un blau al braç.
Anem a l'hospital i que et facin un informe de lesions.
Jo no vull anar a l'hospital. Estic bé.
No pots permetre que et tracti així.
Si el denuncies, el jutge dictarà una ordre d'allunyament.
- No el denunciaré, estàvem parlant. - Sempre parleu així?
Sí, què passa.
Ens han dit que deies que t'havia robat un anell.
No me l'ha robat. Me l'ha regalat.
Mira.
És maco.
És una ve doble de Wendy.
D'on l'has tret?
T'ho acabo de dir. Me l'ha regalat ell. És un anell de compromís.
- Va... - Que sí. Per què no t'ho creus?
Perquè aquest anell, si és bo, val molta pasta.
I a mi què m'expliques. Pregunta- li a ell què li ha costat.
Ara trucaré a un company que en sap, d'això.
Ara li faré un seguit de preguntes i vull que em contesti amb agilitat.
Sí.
Si vostè té una feina
i li ofereixen una altra feina més ben pagada, què fa?
Agafa aquesta feina sense dubtar?
- Mmm... Per què? - Pot contestar?
Depèn. Depèn de la feina.
- Perdoni, mmm... això... - Només són unes preguntes.
Imagini això:
vostè és a un bar i hi ha una dona que li pica l'ull,
però no té clar de si és a vostè o a la persona que té al costat.
Què fa?
Depèn, també.
Depèn de la dona vull dir.
És una dona molt atractiva.
Doncs... m'agenollo i li demano que es casi amb mi.
- Jo diria que és bo. - Esclar que és bo.
Conec la col·lecció. És una línia modernista que fan a la Bagués.
La col·lecció Masriera. Val una pasta.
Sembla que t'han fet un bon regal, no?
Són únics, no n'hi ha dos d'iguals.
A la joieria sabran qui l'ha comprat. Tenen registre.
- Ho pregunto? - Pregunta.
- Posa la mà sobre la taula, sisplau.- Per què?
Posa- l'hi, sisplau.
Gràcies.
Només m'havia de comprar roba interior. T'has passat una mica.
- Però t'ha agradat el vestit, oi? - Esclar que m'ha agradat.
Doncs te'l poses i anem a sopar a un bon restaurant.
Molt bé. Com vulguis. Però abans em dutxo.
- Per què no et dutxes després? - Després de què?
Bueno...
Va, que acabes de tenir un infart, home!
- Et prometo que aniré ràpid. - Que burro que ets...
Fins demà no m'ho podran mirar. Ja han tancat.
- Què fem? - A ella la deixaria anar.
L'únic que tenim és que li han donat un anell i li han fotut 4 nates.
Que marxi, però l'anell es queda aquí.
El Lluís una altra vegada.
Tard o d'hora li hauràs d'agafar el telèfon.
Passo. Ara no.
Va, continua explicant- m'ho.
Se'l veia molt segur d'ell mateix. Ja quadraria.
Aquest tipus de persones són grans manipuladors.
Està clar que no té cap trastorn que el faci no ser clarament imputable.
Ja. Això és el que he posat a l'informe.
I... t'ha parlat de mi?
No, no, no.
L'únic que... no sé, ha sigut una mica estrany.
Saber que tu i ell...
Ja. Em sentia...
Hi ha hagut un moment al final que...
jo pensava que ell sabia que jo ho sabia.
Però tu creus que ell sap que sóc jo qui l'ha denunciat?
No, no, no, no... És impossible.
A més, ell no parava de dir que què hi faig aquí...
No, no... Ell no sap res.
És que no sé si he fet bé, Aitor, no sé si ho he fet bé.
I si ara el deixen anar i...
No, no, Sara. Ei...
Ei, tranquil·la. Esclar que ho has fet bé.
Hem fet el que havíem de fer, ja està.
Ja, però...
Ja però res. Ei...
Vine aquí, vine aquí. Va.
Tranquil·la.
Va, tranquil·la. Hm?
Eee... Vaig a obrir el vi, vale?
Vale. Pelo més patates?
Sí.
Jo tampoc puc dormir. T'he despertat?
- No, no m'has despertat. - Ai... ho sento.
No, no, no m'has despertat.
Quina hora és?
Les 3, crec.
Per què t'has discutit amb el Lluís?
Problemes...
Però ja ve de lluny.
Us separareu?
No ho sé.
Potser sí.
Té.
Tu fumes?
No, ho ha comprat el meu pare per tu.
Pensa en tot, el teu pare.
Tens foc?
Sí.
I saps per què ho fa, no?
Perquè és molt bon tio.
No.
Perquè t'estima.
Jo també l'estimo.
Però no de la mateixa manera.
No em diguis que no te n'havies adonat.
Doncs... no, no.
Doncs... sí, sí.
Queda- te'l.
- No te'l fumis tot, eh! - Nooo...
- Bona nit. - Bona nit.
Gràcies.
A tu.
Intentaré no fer gaire soroll quan torni.
Vale.
"D'altra banda, sembla que hi ha novetats...
en el cas dels assassinats de dones grans a Barcelona."
"Segons ha pogut saber la nostra redacció,
"els mossos d'esquadra han detingut un sospitós
de ser l'autor d'aquests crims."
"La seva identitat no ha transcendit encara,
"però hem pogut saber en exclusiva
"que la denúncia prové d'una metge forense
"involucrada en les investigacions i que, segons les nostres fonts,
mantenia una relació sentimental amb el sospitós."
"La policia no ha volgut confirmar oficialment aquest extrem,
"però les mateixes fonts donen per segur
que el detingut passarà en breu a disposició judicial."
"I encara més informació en la crònica negra d'avui:
"un sense sostre ha estat trobat mort a l'abocador de..."
"Digui?"
Hola, sóc l'Olga. Com estàs?
Mira, et truco perquè s'ha fet públic, encara que jo no ho volia,
i abans que ho sàpigues per una altra banda...
Hem detingut un sospitós
"que podria estar relacionat amb la mort de la teva dona."
- Què dius? I qui és? - Estem esperant la prova de l'ADN.
- Si lliga, el tindrem. - Com se diu?
"És un tal Marc Ramos. Un exsoldat que ara fa de bomber."
"Tenim molts indicis que apunten cap a ell."
Marc Ramos.
"Et sona?"
No, de res.
"Bé, t'aniré informant. No pateixis."
Sí, sisplau. Gràcies.
Hem de tornar a Barcelona.
- Què? Ara? - Em sap greu.
Que no puc, en sèrio. Avui no puc, tinc el dia molt liat, Sara.
- Dinem junts? - Sí, esclar.
- Aitor... - Què?
Gràcies per tot.
- No em donis les gràcies, Sara. - De veritat.
- Escolta'm. Hem de parlar. -De res. Em deixes? Gràcies.
Hem de parlar.
Perfecte, doncs parlem... a l'hora... de dinar, no?
Gràcies.
De res.
Merda.
Que bé que no hi hagués cua a la duana, no?
Me'n recordo d'una vegada que portava tres cartrons...
- Merda. - Què passa?
Un control. Estan parant els cotxes.
Ah, sí. De vegades ho fan. Però no portem res.
Porto 50.000 euros a sobre.
Què dius?
Eren uns diners que teníem amb la Mercè.
Si me'ls troben, l'hauré ben bé cagat.
Però són teus, no? Els pots portar?
No, no els puc portar. Saps què farem?
Mira..., te'ls fiques a sota el cul.
Té.
Va... eee..., fes- ho per mi.
Fica- te'ls tu.
No puc.
Per què?
Perquè sóc jutge. Va, sisplau, fes- ho per mi.
Ara.
Bon dia.
- Bon dia.- Em pot obrir el maleter, sisplau?
Ja hi vaig jo.
Gràcies.
- Pot sortir un moment del cotxe? - Sí. I tant.
Gràcies. Poden continuar.
Gràcies.
Me'ls he ficat a les calces.
Em pensava que em moria...
Per això ho he fet.
Però no m'ha agradat gens, fer- ho.
Magda..., m'has salvat la vida.
Si no m'haguessis enganyat abans, tot hauria estat més fàcil.
Perdona.
No, no et perdono.
L'informe de la prova d'ADN del Marc Ramos.
- Bon dia. - Bon dia.
Ei, ja tinc el nom del propietari de l'anell.
Es diu Fermí Cases Ferrer. En tinc el telèfon, l'adreça, tot.
Doncs anem a veure si ho havia denunciat.
Abans de res,
la seva advocada ens ha demanat de fer algunes consideracions.
- Endavant. - Gràcies, senyoria.
Vull deixar constància del perjudici que se li ha causat al meu client
acusant- lo d'uns delictes gravíssims sense cap prova concloent.
Segons algunes informacions periodístiques
sembla que el meu representat ha estat acusat per una dona,
de professió metge forense, de la qual no en sabem la identitat.
Per poder exercir la defensa amb coneixement de causa,
és indispensable saber qui és aquesta dona
i què l'ha portat a fer aquesta acusació.
Aquí no fem cas del que surt a la premsa.
Tampoc estem obligats
a fer públiques les fonts de les investigacions policials.
Bé, però en aquest cas, si m'ho permet,
estem parlant d'unes acusacions molt greus i crec que tenim dret...
Perdoni, és això tot el que volia dir?
- Sí. - Gràcies.
Fermí... Cases... Ferrer...
- Hòstia... - Què?
Fermí Cases. És el jutge. El Cases.
Al que li van matar la dona en pla bèstia.
Van trobar a faltar un anell. Deu ser aquest.
Collons.
Sr. Ramos, vostè ha estat detingut en funció d'un sèrie d'indicis...
que, finalment, s'ha demostrat que no tenien cap base.
S'ha fet una roda de reconeixement que no ha estat concloent
i la mostra d'ADN que li van prendre
no concorda amb la que es va trobar al lloc dels fets.
Davant d'això, la fiscal està d'acord amb mi...
a no presentar càrrecs contra vostè.
Per tant, queda en llibertat.
Escolti, escolti, escolti, està acusat dels crims de dones?
Aquest senyor no està acusat de res.
Acaba de quedar en llibertat sense cap càrrec. Tot ha estat un error.
Vostè què hi diu?
Que no tinc res a veure amb tot això. Sóc completament innocent.
- Escolta, t'he de pagar alguna cosa? - Estaria bé. Però no.
De tota manera, ho podríem celebrar. Vols que anem a sopar junts?
Le romperé las piernas.
Y a ti te reventaré esa carita que tienes.
- Vull un advocat. - Per què has plorat?
Els nens es fiquen amb mi. Em diuen "el fill del mataiaies".
¿Tu qué mierdas le has dicho a la tía esa que preguntó por el Ramos?
- Alguna cosa no em quadra. - Amaga aquest mòbil.
"I no diguis res."
- No en pots parlar amb ningú. - Vols que t'expliqui els meus secrets?
M'encantaria.
- Ho faries? Explicaries un secret? - Qui li volia comprar l'anell?
- Que no sóc un psicòpata pertorbat! - Què passa, Tyson?
- Escolta, som amics, i ja està. - Sí, amics...
¿Saps... quan triga a morir una dona amb una bossa al cap...
mentre la violen?
Hi ha dos sobres, un per la Fàtima...
i l'altre per tu.